|
|
(110 mellomliggende revisjoner av 12 brukere er ikke vist) |
Linje 1: |
Linje 1: |
− | ==== ''Frigg'' ==== | + | == Biografi == |
| + | Dagfin Werenskiold er født 16. oktober 1892 i Bærum, Akershus. Han er sønn av Erik Werenskiold og Sophie Marie Stoltenberg Thomesen. Han døde 29. juni 1977.<ref>Thue, ''Store norske leksikon'', s.v. Dagfin Werenskiold. http://snl.no/.nbl_biografi/Dagfin_Werenskiold/utdypning</ref> |
| | | |
− | {| width="720" cellspacing="1" cellpadding="1" border="1"
| + | Som sønn av den fremtredende maleren Erik Werenskiold, ble Dagfin tidlig preget av kunstlivet: Han fikk tegneundervisning gjennom hele sin oppvekst, og fulgte sin far på studiereiser i inn og utland. Farens arbeid med norsk bygdekultur ga Dagfin en spesiell tilgang på tradisjonelle uttrykk som rosemaling og treskjæring, og han skulle senere bli spesielt kjent for sine egne trerelieffer. |
− | |-
| |
− | | [[Image:2010-høst-Dagfinwerenskioldfrigg 1.jpg|thumb|center|178px|Dagfin Werenskiold, Frigg]]
| |
− | | <br>
| |
− | |}
| |
| | | |
− | {| width="720" cellspacing="1" cellpadding="1" border="1"
| + | Etter en tidlig debut som maler i 1914, tok han utdanning ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole i Kristiania, samt privatundervisning i Paris. Da han siden etablerte en karriere i Norge, hadde han allsidig erfaring med både maleri- og skulpturproduksjon, og i krysningen med impulsene fra norske håndtverkstradisjoner, utviklet han etter hvert den naivistiske, ornamentale stilen som preger hans mest kjente arbeider, slik som bronsedørene i Oslo Domkirke (1937), Yggdrasilfrisen (1940-50) og altertavlen til Sandefjord kirke (1963). |
− | |+ <br>
| |
− | |-
| |
− | |
| |
− | Dagfin Werenskiolds tre-relieffserie ''Yggdrasil'', som ''Frigg'' er en del av, inngår i et grundig planlagt og helhetlig tenkt kunstnerisk utsmykningsarbeid ved Oslo Rådhus. ''Frigg'' ble laget som den første, som et prøvearbeid, i 1943/44. Prosjektet ble gradvis utvidet, til serien omfattet i alt 16 relieffer, og prosessen pågikk helt til 1967. Den smykker Rådhusets borggård. Kunstneren benytter kvistfri furu og formatet måler 2,30 x 2,20 m, relieffdybden er opptil 25 cm, og hvert verk veier opp mot 1000 kg.<br>Motivene til ''Yggdrasilserien'' er hentet fra norrøn mytologi, men uten å kunne sies å utgjøre en narrativ enhet. De representerer et lødig utvalg av sentrale myter og trosforestillinger.
| |
| | | |
− | ”Rådhus-relieffene er komponert på rytmen, balanseprinsippet, på helt naturlig og fritt grunnlag, uten gyllent snitt og konstruksjoner. De er også fri fra alskens ismer og retninger (…).”<ref>Borgen, "Kunsten i Oslo Rådhus". </ref><br>
| + | Dagfin Werenskiold fikk Kongens fortjenstmedalje i gull 1950 og mottok Statens kunstnerlønn fra 1954. Han døde 29 juni 1977 i Bærum, 85 år gammel. |
| | | |
− | Frigg (den elskelige) var en allvitende gudinne, hun visste skjebnen til alle og regnes som den fremste og viseste av åsynjene (åsagudinnene).<ref>Enoksen, ''Norrøne guder og myter''.</ref>Hun var gift med Odin og sammen hadde de sønnene Balder (den sterke) og Hermod (kampmot). Hun var en beskyttende mor. Det er også noen som sier at fredagen er oppkalt etter henne, mens andre sier den er oppkalt etter Frøya (fruen/herskerinnen). ''Frigg'' som en del av ''Yggdrasilfrisen'' forteller historien om da Frigg tok alle ting til ed om at de ikke skulle skade sønnen hennes, Balder. Fortellingen sier at Balder var plaget av vonde drømmer, og at alle fryktet at han var sanndrømt og at livet hans sto i fare. Så det ble bestemt at Frigg, som var Balders mor, skulle dra ut å kreve at alle ting skulle avlegge ed på at de ikke skulle skade ham; Ild og vann, jern og all slags malm, steiner, trær, jord, sykdommer, dyr, planter, gift og ormer. Men mistelteinen krevde hun ikke noen ed fra, fordi hun syntes den var for ung.<ref>Enoksen, ''Norrøne guder og myter''.</ref>
| |
| | | |
− | Frigg er fremstilt som en ung kvinne i tradisjonell norsk klesdrakt. Hun har den høyre hånden lagt bak hodet, den venstre løftet med håndflaten pekende utover. Hun er i ferd med å få alle levende skapninger til å avlegge ed på at de ikke skal skade sønnen. Hun er plassert i et eventyraktig landskap blandt blomster og trær. De dominerende farvene er blått, rødt og grønt. Bakgrunnen er lys og gylden, noe som gir frisen assosiasjoner til et ikon. Et tykt lag forurensning gjør imidlertid at den opprinnelige farveprakten kommer bedre frem på eldre fotografier enn på originalen.
| + | == Les om Dagfin Werenskiolds verk == |
| | | |
− | Til grunn for Werenskiolds dekorative stil (som preger hele frisen), ligger art nouveau og nybarokk, Gerhard Munthes arbeider og tradisjonell norsk treskjæring med røtter tilbake til vikingtiden. Treskjæring er en karakteristisk norsk tradisjon som fikk lite oppmerksomhet både på 1800- og 1900-tallet før Dagfin Werenskiold igjen benyttet denne kunstformen.
| + | <gallery> |
− | | + | File:2010-høst-Dagfinwerenskioldfrigg 1.jpg|[[Frigg]] |
− | Treet og de sterke fargene utgjør en virkningsfull kontrast mot mur og teglsteinen. Grovheten i utskjæringen og enkelheten i figurenes fremstilling, bygger opp under Dagfin Werenskiolds forkjærlighet for det norske.
| + | File:2010-høst-Dagfinwerenskioldbaldersdød 2.jpg|[[Balders død]] |
− | | + | File:2010-høst-Dagfinwerenskioldnidhogg 3.jpg|[[Nidhogg]] |
− | Mens nybarokken er relativt fri for nasjonale særtrekk (en internasjonal stil), har Werenskiolds kunst eksemplifisert gjennom ''Frigg,'' en tydelig norsk forankring. For første gang siden 1700-tallet utføres et større treskulpurarbeide i Norge og forbindelsen til tradisjonen knyttes på nytt. Werenskiolds talent kommer åpenbart til sin fulle utfoldelse i møtet mellom treskulpur og maleri.
| + | File:2011 vår werenskioldfrøyoggerd.jpg|[[Frøy og Gerd]] |
− | | + | File:2011 vår werenskioldnornenehellervannpåyggdrasil.jpg|[[Nornene heller vann på Yggdrasil]] |
− | ''Frigg'' og ''Yggdrasil'' må i kraft av å være et unikt prosjekt i norsk kunsthistorie, anses for å være interessant sett i sin historiske kontekst. Imidlertid bør det tas høyde for at nettopp denne konteksten, der dyrking av det norske / nasjonale fremdeles var stuerent, gjorde kritikerne - slik det kan fortone seg 50 år i ettertid i et endret kulturelt klima – i overkant velvillig stemte. Frigg/Yggdrasil forsvarer likevel på en god måte sin plass i det totale utsmykningsarbeidet ved Oslo Rådhus.<br>
| + | File:2011 vår werenskioldfrøyogskirne.jpg|[[Frøy og Skirne]] |
− | | + | File:2011 vår werenskioldtorkjørermedbukkene.jpg|[[Tor kjører med bukkene]] |
− | <br>
| + | File:2011 vår werenskioldembla.jpg|[[Embla]] |
− | | + | File:2011 vår werenskioldodinpåsleipner.jpg|[[Odin på Sleipner]] |
− | ===== Referanser =====
| + | File:2012 høst werenskioldvidarbeseirerfenrisulven.jpg|[[Vidar beseirer Fenrisulven]] |
− | | + | </gallery> |
− | <references /><br>
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | ===== Bibliografi =====
| |
− | | |
− | Berg, Knut et al. (red.). ''Norges kunsthistorie: Mellomkrigstid''. Bind 6. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag, 1983.<br>
| |
− | | |
− | Borgen, Johan. "Kunsten i Oslo Rådhus". I ''Kunsten i dag''. Særutgave 1950. Oslo: Galleri Per for H. Aschehoug & Co.<br>
| |
− | | |
− | Danbolt, Gunnar. ''Norsk kunsthistorie og skulptur frå vikingtida til idag''. Oslo: Det Norske Samlaget, 1997.<br>
| |
− | | |
− | Enoksen, Lars Magnar. ''Norrøne guder og myter''. Oslo: Schibsted Forlag AS, 2008. <br>
| |
− | | |
− | Grønvold, Ulf, Nils Anker og Gunnar Sørensen. ''Det store løftet: Rådhuset i Oslo.'' Oslo: Aschehoug & Co. (W. Nygård), 2000.<br>
| |
− | | |
− | Parmann, Øistein. ''Dagfin Werenskiolds trerelieffer.'' Oslo: Dreyer Forlag, 1967.<br>
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | |} | |
− | | |
− | [https://wiki.uio.no/hf/ifikk/kun1000/index.php/Dagfin_Werenskiold Tilbake til toppen] | |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | ==== ''Balders død'' ====
| |
− | | |
− | {| width="720" cellspacing="1" cellpadding="1" border="1"
| |
− | |-
| |
− | | [[Image:2010-høst-Dagfinwerenskioldbaldersdød 2.jpg|thumb|center|178px|Dagfin Werenskiold, Balders død]]
| |
− | | <br>
| |
− | |}
| |
− | | |
− | {| width="720" cellspacing="1" cellpadding="1" border="1"
| |
− | |-
| |
− | |
| |
− | ''Balders død'' er et av 16 tre-relieffer av kunstneren og trehoggeren Dagfin Werenskiold. Relieffene er del av den permanente utsmykningen i borggården foran Oslo Rådhus. Utsmykningen er laget på oppdrag fra Oslo kommune og ble påbegynt under okkupasjonstiden på 1940-tallet og ferdigstilt i 1950 årene.<ref>Just, ''Rådhuset i Oslo'', 151.</ref>
| |
− | | |
− | Motivene tre-relieffene beskriver er hentet fra ''Edda''-diktningen som inneholder mytologiske fremstillinger fra det gamle Norden. Norrøn mytologi er et sterkt symbol på den norrøne identitet, som er med på å bidra til den nasjonale verdien Oslo rådhus er med på å representere. <br>
| |
− | | |
− | Komposisjonen i ''Balders død'' består av tre nakne menn, samt gjenstandene pil og bue, et tre og gule blomster. Disse objektene er fremhevet og presenteres tredimensjonalt mot en blå bakgrunn.<br>Verket er utført i kvistfri furu og har et format på 230x220 cm. Tykkelsen er på 30 cm og enkelte utskjæringer er inntil 25 cm dyp.<ref>Just, ''Rådhuset i Oslo'', 26.</ref> Veggen som relieffene er festet på er kledd med teglstein. <br>
| |
− | | |
− | Formspråket i verket er naivistisk. Den minner om de rustikke og primitivt folkelige motivene fra middelalderen. Teknikken som er brukt er huggjern og klubbe. Dette gir et røft inntrykk som harmonerer med den norrøne tematikken motivet er hentet fra. Werenskiold forenkler formene i figurene og bruker sterke og klare farger. Da verket befinner seg utendørs er det ekstra utsatt for forurensning, og fargeintensiteten har blitt svekket over tid.
| |
− | | |
− | ''Balders død'' visualiserer en drapscene. Balder, sønnen til gudene Frigg og Odin er alles yndling. Men både Frigg og Balder aner at Balder står i fare. Dermed får Frigg alle levende vesener til å avlegge ed om å aldri skade sønnen. Den onde Loke, som er av jotunætt, ville likevel gjennomskue Balders svakheter. Han tar skikkelsen av en kvinne og oppsøker Frigg. Hos Frigg får han bekreftet at alle jordas vesener har avlagt ed, men hun nevner også mistelteinen. Mistelteinen var den eneste som slapp og sverge ed på grunn av sin unge alder og sin uskyldig. Da hemmeligheten ble avslørt, gikk Loke rett til mistelteinen og rykket den opp. Deretter oppsøkte Loke den blinde Hod, halvbroren til Balder, og veileder den uvitende fram til drapet av sin bror. Drapet blir utført med pil og bue av misteltein.<ref>Varichon, ''Colors: What they Mean and How to Make them'', 70.</ref>
| |
− | | |
− | Pilen og buen i verket har en rød nyanse som tas opp i Lokes kropp. Dette knytter han til drapsvåpenet. Loke er Balders egentlige gjerningsmann, og Hod brukes som et middel til utførelsen. Hods uskyldighet visualiseres ved bruk av varme lyse farger. Han ser vennlig ut og er omringet av blomster, som er et symbol på spirende liv.<ref>Hansen og Møller, ''Norrøne myter og sagn'', 55-59.</ref> Loke holder den ene hånden hevet i samme retning som pilen gjennom Balders bryst. Balder er presentert grå og livløs, og hans positur tyder på et kommende fall. Han er taperen i møte med en sterkere makt, en seier for Loke og jotnene, som er i stadig krig med gudene.
| |
− | | |
− | Bakgrunnsflaten er delt mellom en dyp blåfarge rundt treet og Balder, og en lysere, klarere blåfarge rundt Hod og Loke. Denne kontrasten skiller de levende fra den dødene. De tre skikkelsene i verket har atletiske sterke kropper. Føttene og hendene er unormalt store, som kan vise til gudenes kraft og sikkerhet. Essensen i handlingen handler om den menneskelige naturen, illustrert ved hjelp av de tre guddommelige skikkelsene.
| |
− | | |
− | De norrøne motivene i Wierenskoilds trerelieffer, har en sterk kulturhistorisk betydning for Norge i dag, og under oppreisningtiden etter krigen. Etter mange år med fremmed dominans skriver det seg inn som en viktig del av vår historie.
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | ===== Referanser =====
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | <references /> <br> <br>
| |
− | | |
− | ===== Bibliografi =====
| |
− | | |
− | Auerbach, Loren et al. ''Mytologi – Guder, helter og myter.'' London: Parragon, 2005. <br>
| |
− | | |
− | Grønvold, Ulf, Nils Anker og Gunnar Sørensen. ''Det store løftet: Rådhuset i Oslo''. Oslo: Aschehoug & Co, 2000.
| |
− | | |
− | Hansen, Ebbestad Jan Erik og Møller Kari. ''Norrøne myter og sagn.'' Oslo: Gyldendal Fakta, 1999.<br>
| |
− | | |
− | Just, Carl. ''Rådhuset i Oslo''. 2. del. "Beskrivelse". Oslo: H. Aschehoug & Co, 1952.<br>
| |
− | | |
− | Varichon, Anne. ''Colors: What they Mean and how to Make them''. New York: Abrams, 2006.<br>
| |
− | | |
− | Oslo kommune, Oslo Rådhus, Rådhusets forvaltningstjeneste, http://www.radhusets-forvaltningstjeneste.oslo.kommune.no/radhuset/ , 2010, (12/09-2010)<br>
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | |}
| |
− | | |
− | [https://wiki.uio.no/hf/ifikk/kun1000/index.php/Dagfin_Werenskiold Tilbake til toppen]
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | ==== ''Nidhogg'' ====
| |
− | | |
− | {| width="720" cellspacing="1" cellpadding="1" border="1" align="center"
| |
− | |-
| |
− | | [[Image:2010-høst-Dagfinwerenskioldnidhogg 3.jpg|thumb|center|178px|Dagfin Werenskiold, Nidhogg (utsnitt). Foto: Brigitte Stolpmann]]
| |
− | | [[Image:DSCF0079.JPG|thumb|center|178px|Dagfin Werenskiold, Nidhogg (utsnitt). Foto:Vic. Szepesy]]
| |
− | | [[Image:DSCF0081.JPG|thumb|center|178px|Dagfin Werenskiold, Nidhogg. Foto: Vic. Szepesy]] | |
− | |}
| |
− | | |
− | {| width="720" cellspacing="1" cellpadding="1" border="1"
| |
− | |-
| |
− | |
| |
− | ''Nidhogg'' er et av 16 store polykrome trerelieffer som utgjør ''Yggdrasilserien'' (1940-1950), av kunstneren Dagfin Werenskiold (1892-1977). Motivene i serien er hentet fra norrøn mytologi. ''Yggdrasilserien'' ble laget til, og befinner seg i, borggården foran Oslo Rådhus. Relieffene er skåret ut av blokker av kvistfri furu som veier 1 tonn hver og deretter malt med kraftige, sterke farger.<ref>Parmann, ''Dagfin Werenskiolds trerelieffer'', 20.</ref> Målene er: 2,30m x 2,20m x 30cm, hvor trerelieff-dybden er opptil 25cm. Bildene er behandlet med linolje og dekket med to lag flytende plast, som skal beskytte mot vann og annen skade.<ref>Just (red.), ''Rådhuset i Oslo'', 2. del, 152.</ref>
| |
− | | |
− | Komposisjonen i dette relieffet er enkel og tydelig: blå bakgrunn, bølgende vann i dypere blå, Yggdrasil i brune, grønne, gule og blå toner med ekornet Ratatosk som ser ned på ormen Nidhogg fra en gren mens ormen som er plassert helt sentralt i bilde gnager i roten på treet. Dragen er stor og fyller nesten hele formatet, men på tross av dette, blir fokuset drevet mot høyre hvor alt bindes sammen; grenen og røttene møtes, og dragens og ekornets blikk møtes i kommunikasjon. Det er dynamikk i bildet som skapes av en dominerende, diagonale linjer og et kraftfullt, ekspressivt uttrykk.
| |
− | | |
− | ''Nidhogg'' betyr den som hogger med nid eller ondskap, og er navnet på det dragelignende uhyre som gnager i roten på verdenstreet Yggdrasil som avbildet på relieffet. Yggdrasil var det sentrale symbol i åsatroen; ifølge mytene utfoldet alt liv seg i og omkring treet. Treet stod for verdens liv og utvikling.<ref>Henriksen, ''Verdenstreet: mennesker og makter i Odins tid'', 217.</ref> Nidhogg gnager på roten fordi han vet at når treet dør vil det være den visse undergang for gudene.<ref>Guerber, ''Myths of the norsemen: from the Eddas and sagas'', 13.</ref> Roten som Nidhogg ødelegger er i underverdenen, og er en av de tre røttene til livstreet. Vannet avbildet nederst på relieffet er brønnen Kvergjelme hvor lik vaskes opp, og som Nidhogg livnærer seg av mens han prøver å ødelegge Yggdrasil. Ekornet Ratatosk løper med beskjeder mellom Nidhogg og Ørnen som sitter i toppen av treet.
| |
− | | |
− | ''Nidhogg'' er inspirert av folkekunst. Kunstneren selv hevdet at verket var komponert på et helt fritt og naturlig grunnlag.<ref>Mosnes,”Hemmelig skatt frem i lyset", 2.</ref> Dette er til en viss grad i motsetning til selve Rådhuset hvor arkitektene har tatt i bruk klassiske prinsipper som gyllent snitt.<ref>Schøning, ''Det Norske hus: Oslo rådhus - en historisk sammenligning'', 112.</ref> Ellers kan det virke omvendt på grunn av verkenes integrering i kvadratiske arealer. Hele ''Yggdrasilserien'' er plassert symmetrisk innenfor kvadratiske søyler langs veggene som definerer borggården til Rådhuset. Werenskiold prøvde først ut relieff i stein men innså at plasseringen ville gjøre det for mørkt til å sees tydelig nok ute i naturlig lys. Derfor ble resultatet dype relieff i tre og maling i sterke farger. Dette representerer norsk folkekunst, håndverk og knytter den til naturen den er laget av, noe som passer sammen med de øvrige materialene Rådhuset er laget av. Opprinnelsen av materialene er viktige fordi Rådhuset i helhet har en symbolsk betydning for nasjonens identitet. ''Nidhogg'' er først og fremst et oppdragsverk til offentlig utsmykning av et politisk og administrativt bygg.
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | ===== Referanser =====
| |
− | | |
− | <references />
| |
− | | |
− | ===== '''Bibliografi''' =====
| |
− | | |
− | Guerber, Hélène Adeline. ''Myths of the norsemen: from the Eddas and sagas''. New York: Dover publications, 1992.
| |
− | | |
− | Henriksen, Vera. ''Verdenstreet: mennesker og makter i Odins tid''. Oslo: Aschehoug, 1993. <br>
| |
− | | |
− | Just, Carl (red.). ''Rådhuset i Oslo. ''2. del''.'' Oslo: Aschehoug, 1952. <br>
| |
− | | |
− | Mosnes, Jostein. "Hemmelig skatt frem i lyset". I ''Aftenpostens Amagasin''. 1993. Tilgjengelig på https://web.retriever-info.com/services/archive.html?method=displayDocument&documentId=055004199303270099&serviceId= <br>
| |
− | | |
− | Parmann, Øistein. ''Dagfin Werenskiolds trerelieffer.'' Oslo: Dreyers forlag, 1967. <br>
| |
− | | |
− | Schøning, L. Trond. ''Det Norske hus: Oslo rådhus - en historisk sammenligning.'' Hovedfagsavhandling i kunsthistorie. Universitetet i Bergen. Våren 2001. <br>
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | |}
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | [https://wiki.uio.no/hf/ifikk/kun1000/index.php/Dagfin_Werenskiold Tilbake til toppen]<br>
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | ==== ''Frøy og Gerd møtes''<br> ====
| |
− | | |
− | {| border="1" cellspacing="1" cellpadding="1" width="720"
| |
− | |-
| |
− | | [[Image:2011 vår werenskioldfrøyoggerd.jpg|thumb|center|178px|Dagfin Werenskiold, Frøy og Gerd møtes. Foto: Brigitte Stolpmann]]<br>
| |
− | | <br>
| |
− | | <br>
| |
− | |}
| |
− | | |
− | {| border="1" cellspacing="1" cellpadding="1" width="720"
| |
− | |-
| |
− | |
| |
− | <br>''Frøy og Gerd møtes'', laget av maler og billedhugger Dagfin Werenskiold (1892-1977), er ett av i alt 16 polykrome trerelieffer som er integrert i borggården ved Oslo Rådhus. Prosjektet, kalt Yggdrasilfrisen, ble påbegynt under andre verdenskrig, etter oppdrag fra Oslo Kommune, og'' avsluttet på 1950-tallet. Alle verkene i relieffserien bygger på tekster om norrøn mytologi, hentet fra Den yngre og Den eldre Edda<ref>Grønvold, Anker og Sørensen, ''Det store løftet: Rådhuset i Oslo'', 395.</ref>. <br>
| |
− | | |
− | Relieffet'' Frøy og Gerd møtes'' er 2,3 x 2,2 meter og har tykkelse på 30 cm. – hvorav relieffdybden er på opptil 25 centimeter Materialet som Werenskiold brukte var kvistfri dekksplanker av ren furu og som han limte sammen til blokker på ca. 1 tonn. Når relieffene var ferdig hugget og malt, ble de satt inn med tre lag linolje og to lag flytende plastikk for å bevare fargene og beskytte relieffene mot fuktighet og forurensing<ref>Carl Just, Rådhuset i Oslo; 2. del, 151-152.</ref>.
| |
− | | |
− | <br>Inspirasjonen til ''Frøy og Gerd møtes'' er hentet fra Eddakvadet Skirnesmål; myten om da den norrøne guden Frøy forelsker seg i jotunkvinnen Gerd. Frøy hadde en dag satt seg i Odins høysete Lidskjalv og der fikk han se Gymes gård og Gerd som kommer over tunet. Hun var den vakreste møy man kunne se og Frøy ble så forelsket at han sendte sin tjener og venn Skirne til Gerd for å fri til henne. Gerd viser seg å være uinteressert i et potensielt ekteskap med guden, men etter å ha mottatt trusler fra Skirne mot både sitt liv og sin fars, sier hun ja til å bli hans hustru. Scenen i relieffet er en fri fortsettelse av fortellingen som er lagt frem i Skirnesmål. Møtet mellom de to er et motiv som representerer fruktbarhet i norrøn mytologi, spesielt innenfor landbruk, ettersom Frøy er fruktbarhetsguden og Gerd gjerne ble regnet som en fruktbarhetsgudinne<ref>Holm-Olsen (oversettelse), ”Skirnesmål”, Den Eldre Edda 2 rev. (2009).</ref>. <br>
| |
− | | |
− | Komposisjonen i relieffet ''Frøy og Gerd møtes'' er enkelt og tydelig og formspråket i verket er naivistisk. Werenskiold benytter seg av og viderefører en tradisjonell nordisk treskjæringsteknikk som har røtter helt tilbake til middelalderens bonde- og kirkekunst. I utformingen av de to store og grove skikkelsene ser man tydelig merkene etter bruken av huggjern for å forme relieffmotivet Frøy og Gerd er plassert sentralt i relieffet, omgitt av et gyllent landskap blant frodige, rød/grønne grener med store blader. Relieffet domineres av fargene er blått, rødt, og grønt, mot en gylden bakgrunn. Over Gerds hode er det en blå krone som et symbol på hennes sosiale status. <br><br>Relieffet viser altså Frøy som kommer Gerd i møte, med utstrakte armer og et ønske om å omfavne henne, mens Gerds kroppspråk er langt mer reservert. Hun står helt rolig og strekker frem en arm, den andre armen holdes tilbake. Dette viser innholdet i sagnet om at Frøy er veldig forelsket, Gerd på sin side er motvillig til å møte han. De to møtes i Barrelunden, og når man er oppmerksom på at ordet barre betyr byggkorn ser man at den gylne bakgrunnen i relieffet er en henvisning til dette. Werenskiold får også godt frem verdenstreet Yggdrasil gjennom tilstedeværelsen av de frodiggrønne grenene som omkranser figurene. <br>
| |
− | | |
− | Verket som sådan relaterer seg lite til Oslo som by eller til Oslo rådhus, men fremstiller scener fra vår eldste skriftlige kultur. Verket forankres derfor til nasjonen Norge og den norske kulturarven.
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | <br><br>
| |
− | | |
− | ===== Referanser =====
| |
− | | |
− | <references />
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | ===== Bibliografi =====
| |
− | | |
− | Borgen, Johan. Kunsten i Oslo Rådhus; Særutgave av kunsten idag. Oslo, 1950.<br>Grønvold, Ulf, Nils Anker og Gunnar Sørensen. Det store løftet; Rådhuset i Oslo. Oslo: H. Aschehoug & Co, (W. Nygaard), 2000.<br>Hansen, Jan-Erik Ebbestad og Kari Møller. Norrøne myter og sagn. Oslo: Gyldendal Norsk forlag ASA, 1999.
| |
− | | |
− | Holm-Olsen, Ludvig (oversettelse), ”Skirnesmål”, Den Eldre Edda 2 rev. (2009). Tilgjengelig på [http://www.heimskringla.no/wiki/Skirnesmål_%28Ludvig_Holm-Olsen%29 http://www.heimskringla.no/wiki/Skirnesmål_%28Ludvig_Holm-Olsen%29] [Oppsøkt 05.02.2011] <br><br>Just, Carl. Rådhuset i Oslo; annen del beskrivelse. Oslo: H.Aschehoug & Co. ( W. Nygaard), 1952.<br><br>[https://wiki.uio.no/hf/ifikk/kun1000/index.php/Dagfin_Werenskiold Tilbake til toppen]
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | |}
| |
− | | |
− | ==== ''Nornene heller vann på Yggdrasil''<br> ====
| |
− | | |
− | {| border="1" cellspacing="1" cellpadding="1" width="720"
| |
− | |-
| |
− | | [[Image:2011 vår werenskioldnornenehellervannpåyggdrasil.jpg|thumb|center|178px|Dagfin Werenskiold, Nornene heller vann på Yggdrasil. Foto: Brigitte Stolpmann]]<br>
| |
− | | <br>
| |
− | | <br>
| |
− | |}
| |
− | | |
− | {| border="1" cellspacing="1" cellpadding="1" width="720"
| |
− | |-
| |
− | |
| |
− | Dagfin Werenskiold ( 1892-1977 ), Norsk billedhugger og maler.<br>'''”Nornene heller vann på Yggdrasil-askens røtter” <br>'''Ett av 16 trerelieffer i borggården til Oslo Rådhus, hugget ut av blokker med mål 2,30 x 2,20, limt sammen av dekksplanker i kvistfri furu, med dybde 30cm og en vekt på ca 1000 kg hver.
| |
− | | |
− | Yggdrasilfrisen med motiver fra den norrøne mytologien er laget etter en omfattende konkurranse om utsmykningen av Oslo Rådhus i 1937. Den politiske lære og de moralske holdninger som Oslos styresett var bygget på ble vektlagt. Rådhusets planleggere ville gjerne at dette skulle forankres i historie, religion og myter .<br>” Nornene heller vann på Yggdrasils røtter” er hentet fra Voluspå i Den eldre Edda.
| |
− | <blockquote>
| |
− | Ved foden af verdenstræet Yggdrasil lå en prægtig sal, hvori de tre vigtigste norner Urd, Verdande og Skuld boede. Salen lå ved siden af den hellige Urdarbrønd, og fra den vandede nornerne hver dag verdenstræets rødder. Nornerne var gudinder, der bestemte menneskers og guders skæbne. Urd rådede for fortiden, Verdande for nutiden og den yngste, Skuld, for fremtiden.
| |
− | </blockquote>
| |
− | Dagfin Werenskiolds fremstilling viser to av de tre nornene som vanner verdenstreet Yggdrasils røtter. Nornene hadde makt over skjebnen, og skjebnens makt er sterkere en gudenes. Dette betyr at nornene var respektert men også av noen fryktet Den naivistiske stilen, de buede linjene i motivet og nornene som står harmonisk plassert i midten av bildet, gir en ufarlig stemning som gjør at de fremstår som lite truende. Kunstneren har valgt å fremstille nornene som vakre og med tiltrekkende former. Det kan derfor oppleves en erotisk undertone i bildene.
| |
− | | |
− | <br>Treet har store epleliknende frukter, noe som vel må tilskrives kunstnerisk frihet, ettersom asketreet ikke kjennetegnes av denne typen frukt. Fremstillingen får en til å tenke på Kunnskapens tre i Edens hage. At det bare er to norner og ikke tre, gir også en kompositorisk assosiasjon til Adam og Eva. Men i andre av relieffene der Yggdrasil vises, ses bare blader og ingen frukt. Imidlertid er fremhevingen av blomster og blader som dekorative og sterkt forstørrede elementer i komposisjonene karakteristisk for de fleste av Werenskiolds tallrike trerelieffer.<br>
| |
− | | |
− | Kunstneren utrykker selv, at han har fulgt balanseprinsippet på fritt grunnlag, uten å tenke på det gylne snitt og konstruksjoner. Han fremlegger at han ikke har prøvd å sette verket inn i en kunsthistorisk kontekst, men velger å følge sin egen stil . Den naivistiske stilen har likevel klare referanser til både romerske sarkofagrelieffer og norsk treskurd . Forutsetningene til Werenskiold var Gerhard Munthes formspråk, folkekunsten, naivismen, tjuetallsbarokken og stilen som Oluf World-Thorne utviklet .
| |
− | | |
− | <br>Dagfin Werenskiold, sønn av maleren Erik Werenskiold (1855-1958), startet sin kunstneriske utvikling som barn. I starten med faren som lærer. Som trettenåring begynte han å skjære i treplater etter egne tegninger og fortsatte med denne uttrykksformen hele livet.
| |
− | | |
− | <br>Som malerelev i Paris i begynnelsen av 1920-årene, fant han veien til undervisning hos billedhuggeren Émile Bourdelle. Han har i sine tallrike bemalte trerelieffer utviklet en syntese av det skulpturale og det koloristiske. De opprinnelige sterke fargene i Yggdrasil frisen har bleknet og har med tiden fått et belegg med forurensning.
| |
− | | |
− | <br>Werenskiold legger seg tett opp mot folkekunst med den naivistiske stilen. Og relieffene står derfor i dag igjen som et nasjonalt symbol som skildrer Norges eldre historie og norrøn mytologi som noe snilt og vakkert. I så måte passer frisene godt inn på Oslo Rådhus, hvor de representer norsk historie på en innbydende måte, og blir derfor stående som et nasjonalt symbol. Rådhusets oppgaver er først og fremst å være del i den politiske og administrative styringen av byen, men med sin arkitektur og mange kunstverk har Oslo Rådhus også blitt en viktig arena for å vise kunst fra midten av forrige århundre .
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | <br>Referanser<br>
| |
− | | |
− | <references /><br>
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | ===== Bibliografi<br><br>Christiansen, Ole E., Mimers Brønd – Opslagsbog om nordisk mytologi. ( Danmark: Branner og Korch), 1994<br>Grønvold, Ulf, Nils Anker, Gunnar Sørensen. Det store løftet – rådhuset i Oslo, <br>Oslo: Oslo kommune I samarbeid med H.Aschehoug & Co, (W. Nygaard), 2000.<br>Grønvold, Ulf, Nils Anker, Gunnar Sørensen. Rådhuset i Oslo – Nasjonens storstue, <br>Oslo: Oslo kommune I samarbeid med H.Aschehoug & Co, (W. Nygaard) ,2000.<br>Just, Carl, i bokkommiteen: Rolf Stranger, Trygve Nilsen, Kr. Aamot. Rådhuset i Oslo –<br>første del-historikk, Oslo: Oslo Kommune, H.Aschehoug & Co, (W. Nygaard), 1950<br>Just, Carl, med bidrag fra arkitektene og kuntnerne selv. Rådhuset i Oslo – annen del-<br>Beskrivelse. Oslo: Oslo Kommune, H.Aschehoug & Co, (W. Nygaard), 1952<br>Nedkvitne, Knut og Johannes Gjerdåker, Ask – i norsk natur og tradisjon. ( Elverum: Norsk <br>Skogbruksmuseum, 1993 ).<br>Norsk kunstnerleksikon, bind 4, Nasjonalgalleriet, Oslo: Universitetsforlaget A.S, 1986<br>More, David og John White: Trær I Norge og Europa. ( N.W. DAMM & SØN AS, 2005).<br>Edda, Oslo: Det Norske Samlaget, 2002. <br>Steinsland, Gro, Norrøn religion. Oslo: Pax forlag, 2005. =====
| |
− | | |
− | Oslo kommune, Rådhusets forvaltningstjeneste. Februar 2011, http://www.radhusets-<br>forvaltningstjeneste.oslo.kommune.no/radhuset/
| |
− | | |
− | Redaksjonen, Store norske leksikon. Februar 2011, http://www.snl.no/norner
| |
− | | |
− | Rømcke Thue, Sigrid Store norske leksikon. Februar 2011, http://www.snl.no/Dagfin_Werenskiold
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | |}
| |
− | | |
− | <br>[https://wiki.uio.no/hf/ifikk/kun1000/index.php/Dagfin_Werenskiold Tilbake til toppen]
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | ==== ''Frøy og Skirne''<br> ====
| |
− | | |
− | {| width="720" cellspacing="1" cellpadding="1" border="1"
| |
− | |-
| |
− | | [[Image:2011 vår werenskioldfrøyogskirne.jpg|thumb|center|178px|Dagfin Werenskiold, Frøy og Skirne. Foto: Brigitte Stolpmann]]<br>
| |
− | | <br>
| |
− | |
| |
− | |}
| |
− | | |
− | {| width="720" cellspacing="1" cellpadding="1" border="1"
| |
− | |-
| |
− | |
| |
− | Her kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekst Her kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekst<br>
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | ===== Referanser =====
| |
− | | |
− | <references />
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | ===== Bibliografi =====
| |
− | | |
− | |}
| |
− | | |
− | <br> [https://wiki.uio.no/hf/ifikk/kun1000/index.php/Dagfin_Werenskiold Tilbake til toppen]
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | ==== ''Tor kjører med bukkene''<br> ====
| |
− | | |
− | {| border="1" cellspacing="1" cellpadding="1" width="720"
| |
− | |-
| |
− | | [[Image:2011 vår werenskioldtorkjørermedbukkene.jpg|thumb|center|178px|Dagfin Werenskiold, Tor kjører med bukkene. Foto: Brigitte Stolpmann]]<br>
| |
− | | <br>
| |
− | | <br>
| |
− | |}
| |
− | | |
− | {| border="1" cellspacing="1" cellpadding="1" width="720"
| |
− | |-
| |
− | |
| |
− | Her kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekst
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | ===== Referanser =====
| |
− | | |
− | <references />
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | ===== Bibliografi =====
| |
− | | |
− | |}
| |
− | | |
− | <br>[https://wiki.uio.no/hf/ifikk/kun1000/index.php/Dagfin_Werenskiold Tilbake til toppen]
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | ==== ''Embla''<br> ====
| |
− | | |
− | {| border="1" cellspacing="1" cellpadding="1" width="720"
| |
− | |-
| |
− | | [[Image:2011 vår werenskioldembla.jpg|thumb|center|178px|Dagfin Werenskiold, Embla. Foto: Brigitte stolpmann]]<br>
| |
− | | <br>
| |
− | | <br>
| |
− | |}
| |
− | | |
− | {| border="1" cellspacing="1" cellpadding="1" width="720"
| |
− | |-
| |
− | | <blockquote>
| |
− | Då Bors-sønene gjekk langsettet havstranda, fann dei to tretomnar; dei tok dei opp og laga menneske av dei. Den fyrste gav åndedrag og liv, den andre vit og rørsle, den tredje andlet, mål, høyrsle og syn. Så gav dei klede og namn; mannen heitte Ask, og kvinna Embla. Og frå dei kom manneætta som fekk bu innanfor Midgard. <ref>Snorri Sturluson, Ivar Mortensson-Egnund og Erik Eggen, Edda. (Oslo: Samlaget. 2002), 281.</ref>
| |
− | </blockquote>
| |
− | Slik blir skapelsen av mennesket fremstilt i Den yngre Edda. En av tekstene som ble brukt som utgangspunkt da Dagfin Werenskiold utsmykket borggården til Oslo Rådhus.''Embla'' er en av 16 malte trerelieff i Yggrasilfrisen, disse er naivistiske og folkekunstpregede tolkninger av scener basert på norrøn mytologi. Laget i 1940-50-årene, med en dimensjon på 2,30x2,20x0,30 m hadde de opprinnelig en strålende fargeprakt noe som dessverre har blitt dempet med årene.<ref>Ulf Grønvold, Nils Anker og Gunnar Sørensen, foto Jiri Havran. Det store løtet: rådhuset i Oslo. (Oslo: Aschaug. 2000), 393.</ref><ref>Gunnar Sørensen, Fargelegg byen! : Oslo kommunes utsmykninger, (Oslo: Oslo kommune - Kulturetaten Unipub, 2009), 75</ref>
| |
− | | |
− |
| |
− | | |
− | Embla er urkvinnen og stammor til menneskene, i relieffet er hun fremstilt som en naken kvinne som står i fullfigur midt i bildet. Bak henne vokser det frem blomster i forskjellige farger. Emblas kropp og de blomstene utgjør formen til et tre, der kroppen er stammen og blomstene grenene. Denne formen sammen med relieffets preg av å være skjært ut i tre, reflekterer materialet som menneskene ble skapt av; to trær som gudene fant på stranden. Dette treet fyller hele bildet og ligger på en enkel mørkeblå bakgrunn. Det er også to insekter på hver sin side av bildet; et fluelignende vesen og en sommerfugl som Emblas høyrehand ligger vannrett over. <br>
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | Kroppsspråket til Embla kan knyttes til det øyeblikket hun våkner til live. Kroppen er statisk; føttene er plantet i jorda, kroppen står rett opp, ansiktet vendt stivt rett frem og leddene viser ingen tegn til bevegelse. Bare høyre armen er bøyd, men til en statisk horisontal posisjon. Kroppen er grovt hugget ut noe som skaper følelsen av at hun enda ikke er fullt ut menneske. Måten ansiktet blir rammet inn av et kortklipt rutemønstret hår har en likhet med sarkofagene fra Egypt. Denne innrammingen av remmer det livløse uttrykket til Embla, men ansiktet er levende. Her er huden glatt uten spor etter utskjæringsprosessen. Samspillet mellom Emblas munnviker og kinn gir en antydning til et smil og øynene hennes ser drømmende fremover. Det skapes en kontrast mellom den urørlige kroppen og ansiktet som lyser av bevisthet, mellom det som er dødt og det som er levende.
| |
− | | |
− | <br>Det vil være naturlig å sammenligne ''Embla'' med relieffets motpart ''Ask''. Disse to relieffene står overfor hverandre innerst i borggården. Der hvor Embla er i ro og nærmest livløs, er Ask i bevegelse med armene i en dynamisk diagonal linje. Fra Ask vokser det ut grener med et vell av blomster og løvverk som fyller ut bildet og dekker nesten hele den blå bakgrunnen. Embla er omgitt av blomster som står på en jevn avstand fra henne og plassert ut med en rytmisk regelmessighet, disse gir god rom for luft rundt seg. Der Embla deler bildeflaten med to insekter er det en hel flokk med fugler som sitter rundt Ask. De to bildene har komplementære uttrykk; der Ask er dynamisk og nesten et kaos med alle sine detaljer er Embla rolig og harmonisk.
| |
− | | |
− | <br>I Voluspå avslutter de to strofene som omhandler skapelsen av Ask og Embla med at de får «likhet med guder.»<ref>Gro Steinsland et Al., Voluspå og andre norrrøne helligtekster, (Oslo: De norske Bokklubbene, 2003), 20</ref> og Embla kunne vært et gudebilde. For det første fungerer blomstene som omkranser Embla som en glorie som omslutter hele kroppen hennes. Høyrehånden er løftet som i en velsignelse av sommerfuglen. Plasseringen av Embla opphøyd i veggen i en søylegang bidrar til å skape en følelse av å se et gudebilde, sammen med dimensjonene gjør dette henne til mer en et vanlig menneske. Sammenlignet med relieffene av de norrøne gudene som er fortellende er Embla mer som en gudestatue som fokuserer blikket og tankene på urkvinnen.
| |
− | | |
− | <br>Embla er med å fortelle om Norge og norsk særpreg. Embla viser den første kvinnen i fra norrøn mytologi. Den statiske kroppen mot det levende ansiktet kan tyde på en oppvåkning. Bildet komplimentærer sin motsats i Ask og fremhever en harmoni. I samspill med plassering og bildene rundt blir hun et menneske som nesten er opphøyd til en guddommelig status. Siden dette er en motsetning til hvordan Gudene er fremstilt kan man tenke seg at dette hinter om menneskets betydning i den moderne verden i forhold til gudene.
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | ===== Referanser<br> =====
| |
− | | |
− | <references /><br>
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | ===== Bibliografi<br> =====
| |
− | | |
− | Grønvold, Ulf, Nils Anker og Gunnar Sørensen, foto Jiri Havran. ''Det store løtet: rådhuset i Oslo''. Oslo: Aschaug. 2000
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | Grønvold, Ulf. «Oslo rådhus er et skandinaviskrådhus». ''Rådhus som monument''. Redaktør: Mari Lending. Oslo: Norsk from. 2001. 77-94.
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | Steinsland, Gro et Al. ''Voluspå og andre norrrøne helligtekster''. Oslo: De norske Bokklubbene. 2003.
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | Sturluson, Snorri, Ivar Mortensson-Egnund og Erik Eggen. ''Edda''. Oslo: Samlaget. 2002
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | Sørensen, Gunnar. ''Fargelegg byen! : Oslo kommunes utsmykninger''. Oslo: Oslo kommune - Kulturetaten Unipub. 2009.
| |
− | | |
− | <br><br>
| |
− | | |
− | |} | |
− | | |
− | [https://wiki.uio.no/hf/ifikk/kun1000/index.php/Dagfin_Werenskiold Tilbake til toppen] | |
− | | |
− | ==== ''Odin på Sleipner''<br> ====
| |
− | | |
− | {| border="1" cellspacing="1" cellpadding="1" width="720"
| |
− | |-
| |
− | | [[Image:2011 vår werenskioldodinpåsleipner.jpg|thumb|center|178px|Dagfin Werenskiold, Odin på Sleipner. Foto: Brigitte Stolpmann]]<br>
| |
− | | <br>
| |
− | | <br>
| |
− | |}
| |
− | | |
− | {| border="1" cellspacing="1" cellpadding="1" width="720"
| |
− | |-
| |
− | |
| |
− | '''Katalogkunnskap:'''<br>Kunstnerens navn: Dagfin Werenskiold<br>Verkets tittel: Odin på Sleipner<br>Materialbestemmelse: Treverk, ren kvistfri furu, av dekksplanker limt sammen til blokker<ref>Grønvold, Ulf, Nils Anker og Gunnar Sørensen, Det store løftet - Rådhuset i Oslo. 1.utg. (Oslo: H. Aschehoug &amp;amp; Co, 2000), 393.</ref><br>Format: 230 cm i høyde x 220 cm i bredde, 30 cm i dybde<br>Nåværende oppholdssted: I borggården foran Oslo Rådhus.
| |
| | | |
| <br> | | <br> |
| | | |
− | '''Mytologisk bakgrunn''' | + | == Bibliografi == |
− | | + | Parmann, Øistein. ''Dagfinn Werenskiolds trerelieffer''. Oslo: Dreyer, 1967. |
− | Odin er gudenes konge. I Valhall har han sitt høysete, Lidskjalv, hvor han sitter og ser utover verden. Han har to ravner, Hugin (tanken) og Munin (minnet), som han sender ut hver dag for å samle nyheter om verden utenfor. Om kvelden kommer de tilbake, setter seg på hver sin skulder og forteller Odin om alt de har sett. Odin eier også den dvergesmidde gullringen, Draupne, som det hver niende natt drypper åtte nye gullringer fra. Dvergene smidde også Odins spyd, Gungne. Dette spydet treffer alltid det Odin sikter på.<ref>Jan-Erik Ebbestad Hansen og Kari Møller, Norrøne myter og sagn, Oslo: Gyldendal Norsk Forlag, 1999, s. 161.</ref> Den kjæreste av Odins eiendeler er hesten Sleipner. Sleipner har åtte bein og er den raskeste hesten i verden. <ref>Ibid. 166</ref><br>Ikke bare er Odin gudenes konge. Han er også krigs- og dødsgud, samt guden for kunnskap og dikterkunsten, og han er en mektig magiker. Han har bare ett øye, fordi han pantsatte det andre hos jotnen Mime for å få drikke av visdomsbrønnen hans.
| |
| | | |
− | <br>
| + | Thue, Sigrid R. ''Store norske leksikon'', s.v. Dagfin Werenskiold. http://snl.no/.nbl_biografi/Dagfin_Werenskiold/utdypning (06/09-2011). |
| | | |
− | '''Motivbeskrivelse'''
| + | Østby, Leif (red). ''Norsk kunstnerleksikon: bildene, kunstnere, arkitekter, kunsthåndverkere. ''Bd 4. redigert av Nasjonalgalleriet. Oslo. Universitetsforlaget, 1986. |
− | | + | === Referanser === |
− | Som det kommer frem av navnet, forestiller Odin på Sleipner den mektige guden Odin som rir i skogbrynet på sin åttebeinte hest, Sleipner, tett etterfulgt av ravnene Hugin og Munin som er plassert like over hodet hans. Odin er iført rød kappe og bevæpnet med et spyd i venstre hånd mens han holder Sleipners tømmer i den høyre. Hvis man kunne sett bildet i sine originale farger, ville man også kunnet sett ringen Draupne på hans høyre ringfinger. Bak ravnene følger en bølge bestående av syv gullstjerner. Sleipner løper på en eng av prestekrager og blåklokker med høyereiste bartrær i bakgrunnen. Relieffet er komponert slik at Odin rir fra venstre mot høyre og man får dermed et sterkere inntrykk av at hesten er i fart siden vi i vår kultur leser bilder fra venstre til høyre. Hestens man og hale, samt Odins kappe blåser i vinden, noe som understreker inntrykket av fart.
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | '''Symbolikk''' | |
− | | |
− | Odins røde kappe symboliserer både hans herskerposisjon og aggresjonen i hans kamplyst, mens Sleipner og Odins hjelm og skjegg samt detaljer på hestens hodelag har spor av en mer gyllen gullfarge, noe som kan være med på å fremheve det kongelige og guddommelige. I tillegg til å være en mytologisk gjenstand har spydet også en symbolsk mening. Det er av de eldste våpnene menneskene har laget, og har flere ganger blitt brukt for å symbolisere manndom og makt, særlig krigsmakt. Odin er kledd til krig, og vi ser godt at han er ute på krigstokt, og ikke bare en vanlig ridetur. <br>Fargene i motivet, og i relieffserien generelt, er duse og til en viss grad kalde. Farger som mørkeblå og -grønn er brukt, og gir en følelse av mystikk og tilfører en trollsk atmosfære til motivet.
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | '''Kontekst''' | |
− | | |
− | Følelsen av makt og noe guddommelig får man også når man oppsøker relieffene i sin kontekst. I tillegg til at Rådhuset i Oslo er stort og mektig, er relieffene plassert såpass langt opp på veggene at et vanlig menneske må bøye på nakken for å se dem ordentlig. Man må med andre ord se opp på dem på samme måte som man ville sett opp til gudene, og de store størrelsene gir en følelse av ærefrykt. Dette gjelder naturligvis alle relieffene, men det gir en ekstra god virkning når motivet er noe så mektig som Odin og Sleipner. <br>Relieffet, sammen med det helhetlige inntrykket en får av å se hele friserekken, kan vekke en del av den norske identiteten, og øke den nasjonale selvfølelsen for enkelte betraktere. Det kan tenkes at dette budskapet nådde de fleste i den samtiden de ble skapt i. Med okkupasjon og sterk propaganda i både kunsten og nyhetsbildet fra nazistenes side, førte kanskje til at dette verket stod som en motvekt. En kan nok påstå at dette ble et kunstverk som uttrykket ønsket om å frigjøre seg fra alle de tanker og meninger som det norske folk, som så mange andre grupper og nasjoner, ble påprakket under krigen. Odin på Sleipner kan nok for flere ses på som en del av et nærmest frigjørende kunstverk med et budskap om landets selvstendighet og rike kultur. <br><br>
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | ===== Referanser =====
| |
| | | |
| <references /> | | <references /> |
| | | |
− | <br> | + | <br> |
− | | |
− | ===== Bibliografi =====
| |
− | | |
− | Grønvold, Ulf, Nils Anker og Gunnar Sørensen. Det store løftet - Rådhuset i Oslo. 1.utg. <br> Oslo: H. Aschehoug & Co, 2000<br>
| |
− | | |
− | Hansen, Jan-Erik Ebbestad og Kari Møller. ”Norrøne myter og sagn”. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag. 1999.<br>
| |
− | | |
− | <br>[https://wiki.uio.no/hf/ifikk/kun1000/index.php/Dagfin_Werenskiold Tilbake til toppen]
| |
− | | |
− | <br>
| |
− | | |
− | |}
| |
− | | |
− | ==== Eksterne lenker ====
| |
| | | |
− | [[Category:Oslo_rådhus]] [[Category:Relieff]] | + | [[Category:Oslo_rådhus]] |
| + | [[Category:Relieff]] |
| + | [[Category:Kunstnere]] |
Dagfin Werenskiold er født 16. oktober 1892 i Bærum, Akershus. Han er sønn av Erik Werenskiold og Sophie Marie Stoltenberg Thomesen. Han døde 29. juni 1977.[1]
Som sønn av den fremtredende maleren Erik Werenskiold, ble Dagfin tidlig preget av kunstlivet: Han fikk tegneundervisning gjennom hele sin oppvekst, og fulgte sin far på studiereiser i inn og utland. Farens arbeid med norsk bygdekultur ga Dagfin en spesiell tilgang på tradisjonelle uttrykk som rosemaling og treskjæring, og han skulle senere bli spesielt kjent for sine egne trerelieffer.
Etter en tidlig debut som maler i 1914, tok han utdanning ved Statens Håndverks- og Kunstindustriskole i Kristiania, samt privatundervisning i Paris. Da han siden etablerte en karriere i Norge, hadde han allsidig erfaring med både maleri- og skulpturproduksjon, og i krysningen med impulsene fra norske håndtverkstradisjoner, utviklet han etter hvert den naivistiske, ornamentale stilen som preger hans mest kjente arbeider, slik som bronsedørene i Oslo Domkirke (1937), Yggdrasilfrisen (1940-50) og altertavlen til Sandefjord kirke (1963).
Dagfin Werenskiold fikk Kongens fortjenstmedalje i gull 1950 og mottok Statens kunstnerlønn fra 1954. Han døde 29 juni 1977 i Bærum, 85 år gammel.
Parmann, Øistein. Dagfinn Werenskiolds trerelieffer. Oslo: Dreyer, 1967.
Østby, Leif (red). Norsk kunstnerleksikon: bildene, kunstnere, arkitekter, kunsthåndverkere. Bd 4. redigert av Nasjonalgalleriet. Oslo. Universitetsforlaget, 1986.