Forskjell mellom versjoner av «Dagfin Werenskiold»
Linje 124: | Linje 124: | ||
|- | |- | ||
| | | | ||
− | ''Nidhogg'' er et av 16 store polykrome trerelieffer som utgjør ''Yggdrasilserien'' (1940-1950), av kunstneren Dagfin Werenskiold (1892-1977). Motivene i serien er hentet fra norrøn mytologi. ''Yggdrasilserien'' ble laget til, og befinner seg i, borggården foran Oslo Rådhus. Relieffene er skåret ut av blokker av kvistfri furu som veier 1 tonn hver og deretter malt med kraftige, sterke farger.<ref>Parmann, ''Dagfin Werenskiolds trerelieffer'', 20.</ref> Målene er: 2,30m x 2,20m x 30cm, hvor trerelieff-dybden er opptil 25cm. Bildene er behandlet med linolje og dekket med to lag flytende plast, som skal beskytte mot vann og annen skade.<ref> | + | ''Nidhogg'' er et av 16 store polykrome trerelieffer som utgjør ''Yggdrasilserien'' (1940-1950), av kunstneren Dagfin Werenskiold (1892-1977). Motivene i serien er hentet fra norrøn mytologi. ''Yggdrasilserien'' ble laget til, og befinner seg i, borggården foran Oslo Rådhus. Relieffene er skåret ut av blokker av kvistfri furu som veier 1 tonn hver og deretter malt med kraftige, sterke farger.<ref>Parmann, ''Dagfin Werenskiolds trerelieffer'', 20.</ref> Målene er: 2,30m x 2,20m x 30cm, hvor trerelieff-dybden er opptil 25cm. Bildene er behandlet med linolje og dekket med to lag flytende plast, som skal beskytte mot vann og annen skade.<ref>Just (red.), ''Rådhuset i Oslo'', 2. del, 152.</ref> |
Komposisjonen i dette relieffet er enkel og tydelig: blå bakgrunn, bølgende vann i dypere blå, Yggdrasil i brune, grønne, gule og blå toner med ekornet Ratatosk som ser ned på ormen Nidhogg fra en gren mens ormen som er plassert helt sentralt i bilde gnager i roten på treet. Dragen er stor og fyller nesten hele formatet, men på tross av dette, blir fokuset drevet mot høyre hvor alt bindes sammen; grenen og røttene møtes, og dragens og ekornets blikk møtes i kommunikasjon. Det er dynamikk i bildet som skapes av en dominerende, diagonale linjer og et kraftfullt, ekspressivt uttrykk. | Komposisjonen i dette relieffet er enkel og tydelig: blå bakgrunn, bølgende vann i dypere blå, Yggdrasil i brune, grønne, gule og blå toner med ekornet Ratatosk som ser ned på ormen Nidhogg fra en gren mens ormen som er plassert helt sentralt i bilde gnager i roten på treet. Dragen er stor og fyller nesten hele formatet, men på tross av dette, blir fokuset drevet mot høyre hvor alt bindes sammen; grenen og røttene møtes, og dragens og ekornets blikk møtes i kommunikasjon. Det er dynamikk i bildet som skapes av en dominerende, diagonale linjer og et kraftfullt, ekspressivt uttrykk. | ||
− | ''Nidhogg'' betyr den som hogger med nid eller ondskap, og er navnet på det dragelignende uhyre som gnager i roten på verdenstreet Yggdrasil som avbildet på relieffet. Yggdrasil var det sentrale symbol i åsatroen; ifølge mytene utfoldet alt liv seg i og omkring treet. Treet stod for verdens liv og utvikling.<ref>Henriksen, ''Verdenstreet: mennesker og makter i Odins tid'', 217.</ref> Nidhogg gnager på roten fordi han vet at når treet dør vil det være den visse undergang for gudene.<ref>Guerber, ''Myths of the norsemen: from the Eddas and sagas'', 13.</ref> Roten som Nidhogg ødelegger er i underverdenen, og er en av de tre røttene til livstreet. Vannet avbildet nederst på relieffet er brønnen Kvergjelme hvor lik vaskes opp, og som Nidhogg livnærer seg av mens han prøver å ødelegge Yggdrasil. Ekornet Ratatosk løper med beskjeder mellom Nidhogg og Ørnen som sitter i toppen av treet. | + | ''Nidhogg'' betyr den som hogger med nid eller ondskap, og er navnet på det dragelignende uhyre som gnager i roten på verdenstreet Yggdrasil som avbildet på relieffet. Yggdrasil var det sentrale symbol i åsatroen; ifølge mytene utfoldet alt liv seg i og omkring treet. Treet stod for verdens liv og utvikling.<ref>Henriksen, ''Verdenstreet: mennesker og makter i Odins tid'', 217.</ref> Nidhogg gnager på roten fordi han vet at når treet dør vil det være den visse undergang for gudene.<ref>Guerber, ''Myths of the norsemen: from the Eddas and sagas'', 13.</ref> Roten som Nidhogg ødelegger er i underverdenen, og er en av de tre røttene til livstreet. Vannet avbildet nederst på relieffet er brønnen Kvergjelme hvor lik vaskes opp, og som Nidhogg livnærer seg av mens han prøver å ødelegge Yggdrasil. Ekornet Ratatosk løper med beskjeder mellom Nidhogg og Ørnen som sitter i toppen av treet. |
− | ''Nidhogg'' er inspirert av folkekunst. Kunstneren selv hevdet at verket var komponert på et helt fritt og naturlig grunnlag.<ref> | + | ''Nidhogg'' er inspirert av folkekunst. Kunstneren selv hevdet at verket var komponert på et helt fritt og naturlig grunnlag.<ref>Mosnes,”Hemmelig skatt frem i lyset", 2.</ref> Dette er til en viss grad i motsetning til selve Rådhuset hvor arkitektene har tatt i bruk klassiske prinsipper som gyllent snitt.<ref>Schøning, ''Det Norske hus: Oslo rådhus - en historisk sammenligning'', 112.</ref> Ellers kan det virke omvendt på grunn av verkenes integrering i kvadratiske arealer. Hele ''Yggdrasilserien'' er plassert symmetrisk innenfor kvadratiske søyler langs veggene som definerer borggården til Rådhuset. Werenskiold prøvde først ut relieff i stein men innså at plasseringen ville gjøre det for mørkt til å sees tydelig nok ute i naturlig lys. Derfor ble resultatet dype relieff i tre og maling i sterke farger. Dette representerer norsk folkekunst, håndverk og knytter den til naturen den er laget av, noe som passer sammen med de øvrige materialene Rådhuset er laget av. Opprinnelsen av materialene er viktige fordi Rådhuset i helhet har en symbolsk betydning for nasjonens identitet. ''Nidhogg'' er først og fremst et oppdragsverk til offentlig utsmykning av et politisk og administrativt bygg. |
<br> | <br> | ||
Linje 154: | Linje 154: | ||
<br> | <br> | ||
− | <br> | + | <br> |
+ | |||
+ | |} | ||
==== Eksterne lenker ==== | ==== Eksterne lenker ==== | ||
[[Category:Oslo_rådhus]] [[Category:Relieff]] | [[Category:Oslo_rådhus]] [[Category:Relieff]] |
Revisjonen fra 20. okt. 2010 kl. 11:57
Innhold
Frigg
|
Dagfin Werenskiolds tre-relieffserie Yggdrasil, som Frigg er en del av, inngår i et grundig planlagt og helhetlig tenkt kunstnerisk utsmykningsarbeid ved Oslo Rådhus. Frigg ble laget som den første, som et prøvearbeid, i 1943/44. Prosjektet ble gradvis utvidet, til serien omfattet i alt 16 relieffer, og prosessen pågikk helt til 1967. Den smykker Rådhusets borggård. Kunstneren benytter kvistfri furu og formatet måler 2,30 x 2,20 m, relieffdybden er opptil 25 cm, og hvert verk veier opp mot 1000 kg. ”Rådhus-relieffene er komponert på rytmen, balanseprinsippet, på helt naturlig og fritt grunnlag, uten gyllent snitt og konstruksjoner. De er også fri fra alskens ismer og retninger (…).”[1] Frigg (den elskelige) var en allvitende gudinne, hun visste skjebnen til alle og regnes som den fremste og viseste av åsynjene (åsagudinnene).[2]Hun var gift med Odin og sammen hadde de sønnene Balder (den sterke) og Hermod (kampmot). Hun var en beskyttende mor. Det er også noen som sier at fredagen er oppkalt etter henne, mens andre sier den er oppkalt etter Frøya (fruen/herskerinnen). Frigg som en del av Yggdrasilfrisen forteller historien om da Frigg tok alle ting til ed om at de ikke skulle skade sønnen hennes, Balder. Fortellingen sier at Balder var plaget av vonde drømmer, og at alle fryktet at han var sanndrømt og at livet hans sto i fare. Så det ble bestemt at Frigg, som var Balders mor, skulle dra ut å kreve at alle ting skulle avlegge ed på at de ikke skulle skade ham; Ild og vann, jern og all slags malm, steiner, trær, jord, sykdommer, dyr, planter, gift og ormer. Men mistelteinen krevde hun ikke noen ed fra, fordi hun syntes den var for ung.[3] Frigg er fremstilt som en ung kvinne i tradisjonell norsk klesdrakt. Hun har den høyre hånden lagt bak hodet, den venstre løftet med håndflaten pekende utover. Hun er i ferd med å få alle levende skapninger til å avlegge ed på at de ikke skal skade sønnen. Hun er plassert i et eventyraktig landskap blandt blomster og trær. De dominerende farvene er blått, rødt og grønt. Bakgrunnen er lys og gylden, noe som gir frisen assosiasjoner til et ikon. Et tykt lag forurensning gjør imidlertid at den opprinnelige farveprakten kommer bedre frem på eldre fotografier enn på originalen. Til grunn for Werenskiolds dekorative stil (som preger hele frisen), ligger art nouveau og nybarokk, Gerhard Munthes arbeider og tradisjonell norsk treskjæring med røtter tilbake til vikingtiden. Treskjæring er en karakteristisk norsk tradisjon som fikk lite oppmerksomhet både på 1800- og 1900-tallet før Dagfin Werenskiold igjen benyttet denne kunstformen. Treet og de sterke fargene utgjør en virkningsfull kontrast mot mur og teglsteinen. Grovheten i utskjæringen og enkelheten i figurenes fremstilling, bygger opp under Dagfin Werenskiolds forkjærlighet for det norske. Mens nybarokken er relativt fri for nasjonale særtrekk (en internasjonal stil), har Werenskiolds kunst eksemplifisert gjennom Frigg, en tydelig norsk forankring. For første gang siden 1700-tallet utføres et større treskulpurarbeide i Norge og forbindelsen til tradisjonen knyttes på nytt. Werenskiolds talent kommer åpenbart til sin fulle utfoldelse i møtet mellom treskulpur og maleri. Frigg og Yggdrasil må i kraft av å være et unikt prosjekt i norsk kunsthistorie, anses for å være interessant sett i sin historiske kontekst. Imidlertid bør det tas høyde for at nettopp denne konteksten, der dyrking av det norske / nasjonale fremdeles var stuerent, gjorde kritikerne - slik det kan fortone seg 50 år i ettertid i et endret kulturelt klima – i overkant velvillig stemte. Frigg/Yggdrasil forsvarer likevel på en god måte sin plass i det totale utsmykningsarbeidet ved Oslo Rådhus.
Referanser
BibliografiBerg, Knut et al. (red.). Norges kunsthistorie: Mellomkrigstid. Bind 6. Oslo: Gyldendal Norsk Forlag, 1983. Borgen, Johan. "Kunsten i Oslo Rådhus". I Kunsten i dag. Særutgave 1950. Oslo: Galleri Per for H. Aschehoug & Co. Danbolt, Gunnar. Norsk kunsthistorie og skulptur frå vikingtida til idag. Oslo: Det Norske Samlaget, 1997. Enoksen, Lars Magnar. Norrøne guder og myter. Oslo: Schibsted Forlag AS, 2008. Grønvold, Ulf, Nils Anker og Gunnar Sørensen. Det store løftet: Rådhuset i Oslo. Oslo: Aschehoug & Co. (W. Nygård), 2000. Parmann, Øistein. Dagfin Werenskiolds trerelieffer. Oslo: Dreyer Forlag, 1967.
Balders død
|