Forskjell mellom versjoner av «Slindebirken»
(→Kontekst) |
(→Kontekst) |
||
(55 mellomliggende revisjoner av 3 brukere er ikke vist) | |||
Linje 1: | Linje 1: | ||
− | ''Slindebirken'' (1839) er et landskapsmaleri malt av den norske kunstneren [[Thomas Fearnley]] (1802-42). Maleriet er utført i olje på lerret, 54,5 x 66 cm. Bildet ble Fearnleys arbeid for opptak som medlem av ledelsen i Den | + | ''Slindebirken'' (1839) er et landskapsmaleri malt av den norske kunstneren [[Thomas Fearnley]] (1802-42). Maleriet er utført i olje på lerret, i størrelsen 54,5 x 66 cm. Bildet ble Fearnleys arbeid for opptak som medlem av ledelsen i Den Kongelige Tegne-og Kunstskole i Christiania, før det i 1890 endte opp i Nasjonalmuseets eie, hvor det har vært siden.<ref>Østby, Leif. ''Den store tradisjon: essays om billedkunst.'' Oslo: Gyldendal, 1982, 62.</ref>[[Fil:Slindebirken.jpg|miniatyr|400x400px|Thomas Fearnley, ''Slindebirken,'' 1839. Olje på lerret, 54,5 x 66 cm. Foto: Nasjonalmuseet/Frode Larsen.]] |
== Motivbeskrivelse == | == Motivbeskrivelse == | ||
+ | Maleriet ''Slindebirken'' viser et monumentalt bjørketre som står i et vakkert, typisk norsk landskap bestående av fjord og fjell. | ||
+ | |||
+ | Bildets forgrunn og mellomgrunn er lagt i skygge. Fremst i bildet ser vi en gressbakke med flere store steiner som er plassert sentralt i forgrunnen. Vegetasjonen er detaljert fremstilt. Bakken fører ned til bjørketreet som vokser på en stor haug nede ved fjorden. Bjørketreet og fjorden er plassert i bildets mellomgrunn. Treet er svært stort til bjørk å være. Ettersom treet ligger i skygge og sees i silhuett mot en lyssterk himmel, understrekes formen og størrelsen. Treet har delvis nakne grener, noe som tyder på at Fearnley har ment å male et høstlandskap. Kronen på bjørken er like bred som den er høy. Under treet står det to ørsmå, ryggvendte mennesker og skuer utover fjorden. Personen til venstre er kledt i lys jakke og kortbukse og ser ut til å peke ut noe til høyre for dem. Den andre personen er kledt i en sort, fotsid jakke og en sort, urban hatt. Fjorden som danner bakteppet for bjørka ligger nærmest stille, vi ser bare noen små krusninger i vannet. | ||
+ | |||
+ | Til venstre for haugen, nederst i venstre hjørne av bildet, ser vi en liten strand. På høyre side av haugen munner fjorden ut i en bukt. Her kan vi se tre båter som har blitt trukket opp på land. Bak bukten står det et hus på en odde. Det kommer røyk ut av pipen på huset. Nedenfor dette huset står det flere mindre hus. Bak odden ser vi at fjorden fortsetter mot høyre i bildet. Bak fjorden, i bildets bakgrunn, står det en fjellrekke som et lagt i skygge og er malt uten detaljer. Øverst i bildet, over fjellet, ser vi himmelen. På venstresiden i bildet er himmelen mørk. Den lysner mer og mer opp jo lenger mot solnedgangen vi beveger oss. | ||
== Formale virkemidler == | == Formale virkemidler == | ||
[[Fil:Slindebirkenskisse.png|thumb|400px|Thomas Fearnley, ''Slindebjørka'', 1839. Foto: Nasjonalmuseet]] | [[Fil:Slindebirkenskisse.png|thumb|400px|Thomas Fearnley, ''Slindebjørka'', 1839. Foto: Nasjonalmuseet]] | ||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
− | |||
+ | === Farge og lys === | ||
+ | Fargene Fearnley har brukt er i stor grad mørke toner av grønn, brun, blå og fiolett, samt rød- og gultoner. Det er kun naturlig lys i bildet, og farger som finnes i naturen. Lyskilden er en del av bildet, i form av solen som er i ferd med å gå ned. Lyspunktene i bildet blir dermed himmelen, i kontrast med noen mørke skygger. Solens farger speiles i vannet, noe som skaper en balanse mellom det mørke og lyse i bildet. Fearnley skaper med det varme lyset og den mørklagte naturen en stemning som bare forekommer i en meget kort periode før solen går ned. | ||
+ | === Skissen === | ||
+ | Det finnes en skisse som Fearnley lagde av motivet, som detaljert viser bjørka og antyder elementene vi kjenner igjen fra det ferdige maleriet. Man ser det samme treet, fjellrekken, fjorden, bukten og odden med hus med omtrent samme plassering og størrelse. Kun den menneskelige figuren har byttet side, og på skissen ser vi kun én person, ikke to. | ||
== Motivbetydning == | == Motivbetydning == | ||
=== Slindebjørka === | === Slindebjørka === | ||
− | + | Slindebjørka sto ved gården Slinde på nordsiden av Sognefjorden og fikk etterhvert en kulturhistorisk betydning. Bjørka ble et populært motiv blant malere på begynnelsen av 1800-tallet, og dikteren Johan Sebastian Welhaven skrev også et dikt om treet; | |
''Ved Sognefjorden paa gaarden Slinde,'' | ''Ved Sognefjorden paa gaarden Slinde,'' | ||
− | ''der er den stolteste birk at finde.<ref> | + | ''der er den stolteste birk at finde.''<ref>Welhaven, Johan Sebastian. ''Samlede verker. 2: Dikt''. Oslo: Universitetsforlaget, 1990. 151</ref> |
+ | |||
+ | Det hevdes at bjørka vokste på en gammel gravhaug fra norrøn tid og det ble ansett som hellig.<ref>Østby, ''Den store tradisjon'', 51.</ref> I tillegg var beliggenheten attraktiv, med fjorden og de store fjellene i bakgrunnen. Fearnley besøkte gården for første gang i 1826.<ref>[1] Østby, ''Den store tradisjon'', 60.</ref> Andre kunstnere som besøkte Slinde og tok i bruk det samme motivet inkluderte Johannes Flintoe (''Slindebirken'' ca. 1820) J.C. Dahl (''Slindebirken, Vinter'' 1838) og Franz Wilhelm Schiertz (''Slindebirken'' 1852). Fearnleys versjon er det mest kjente i dag. Treet blåste ned i 1874. <ref>[1] ''Store norske leksikon på nett''. S.v. “Slindebjørka”.</ref> | ||
− | + | <gallery> | |
+ | Fil:0171CZCR5.jpg|Slindebirken ca. 1820) | ||
+ | Fil:Slindebirken,_Vinter_(I.C._Dahl).JPG|Slindebirken (1838) | ||
+ | Fil:Canvas.png|Slindebirken (1852) | ||
+ | |||
+ | </gallery> | ||
== Kontekst == | == Kontekst == | ||
+ | [[Fil:Slindebirkenzoom.png|miniatyr|400x400px|Detalj.]] | ||
+ | I første halvdel av 1800-tallets Europa var det spesielt to elementer som preget kunsten, det ''romantiske'' og det ''nasjonale''. Romantikken var en reaksjon mot fokuset på fornuften og vitenskapen i samfunnet som ble nedstemt fra den industrielle revolusjonen. Denne reaksjonen ledet til kultur preget av et ønske om å vende tilbake til blant annet det folkelige, ved å legge vekt på følelser.<ref>''Store norske leksikon på nett''. S.v. “Romantikken”.</ref> Nasjonalismen var en mostand mot stormaktene som regjerte over Europa, uten tilhørighet til befolkningene de styrte over, og befolkningen ønsket å samle seg under et eget styre som ''nasjoner''.<ref>Palmer, R.R, Colton, Joel, & Kramer, Lloyd. ''A History of Europe in the Modern World.'' New York: McGraw-Hill , 2014, 536.</ref> Det var den intellektuelle eliten som satte i gang nasjonalistiske bølger gjennom kulturen, som utover århundret også ville påvirke det politiske klimaet på alle hjørner av kontinentet.<ref>Palmer, ''A History of Europe in the Modern World'', 475.</ref> Norge hadde fått status som egen nasjon i 1814 og det ble viktig å utforske det unike ved den norske kulturen. Fram til 1814 fantes det en holdning blant både nordmenn og utlendinger om at norske landskap med sine nakne fjell og store fossefall var rå og ugjestmilde, og ikke verdt å portrettere.<ref>Danbolt, Gunnar. ''Norsk Kunsthistorie: Bilde og skulptur frå vikingtida til i dag.'' Oslo: Det norske samlaget, 2009. 165.</ref> I tiden som kom etter 1814 ble spesielt landskapsmalerier som skildret norsk natur viktige, da de skulle bidra til å vekke nasjonalfølelsen i befolkningen.<ref>Danbolt. ''Norsk Kunsthistorie.'' 154.</ref> | ||
+ | |||
+ | Den norske kunstperioden tidlig på 1800-tallet var spesielt inspirert av den tyske, hvor man etterhvert slo sammen de romantiske og nasjonale elementene til ''nasjonalromantikken''.<ref>''Store norske leksikon på nett''. S.v. “nasjonalromantikk”.</ref> Kunstnerne Johan Christian Dahl og Johannes Flintoe ble sentrale i den tidlige perioden av nasjonalromantikken. Flintoe og Dahl betraktet den norske naturen som noe vakkert og verdifullt, og de foretok på begynnelsen av 1800-tallet flere reiser til Vestlandet hvor de skisset og malte norske landskap. De framhevet norske minnesmerker og natur med det ønsket om å vise det storslåtte ved den typisk norske naturen.<ref>Danbolt, ''Norsk Kunsthistorie'', 160.</ref> Som tidligere nevnt hadde både Dahl og Flintoe tidligere i sin karriere brukt slindebjørka som motiv. Dahl ble senere Fearnleys læremester og Fearnley lærte mye om maleteknikk og fargebruk av Dahl.<ref>Danbolt, ''Norsk kunsthistorie'', 169.</ref> Både Dahl og Fearnley var sterkt inspirerte av tyske nasjonalromantikere og ''Slindebirken'' kan plasseres i den tidlige fasen av den norske nasjonalromantikken. Man kan se elementer av både det romantiske og nasjonale ved Slindebirken. Det romantiske kommer fram av den stemningsfulle fargebruken som bringer fram noe mer ved bildet enn et rent studie av naturen. Det nasjonale kommer fram ved valg av motiv, nettopp den hellige bjørka med den norske fjorden i bakgrunnen. | ||
+ | |||
+ | Fearnley bodde sjelden i Norge, og som resten av samtidens norske kunstelite jobbet han særlig i Tyskland, men også i Paris og København.<ref>Danbolt, ''Norsk kunsthistorie'', 183.</ref> En av hans store forbilder i Tyskland var Caspar David Friedrich. Friedrich fremstilte i sine malerier intense naturopplevelser, hvor mennesker framstilles som små betraktere i møte med mektige naturkrefter. Hos Friedrich kanaliseries inntrykkene gjennom mennesker som betrakter landskapet og tar det innover seg. "Friedrich’s married couples and pairs of friends are not seeking adventures but are poised in contemplation of natural phenomena." <ref>Hofmann, Werner. Caspar David Friedrich. London: Thames & Hudson Ltd, 2000. 10.</ref> De små skikkelsene framstilt i ''Slindebirken'', og det voldsomme treet, kan være inspirert av Friedrich. Det var etter en tur til Dresden i 1838, hvor Fearnley traff både Dahl og Friedrich, at han dro til Norge og skisserte ''Slindebirken''. <ref>Østby, ''Den store tradisjon'', 62.</ref> Verket var et av Fearnleys senere malerier. Han døde i 1842, tre år etter at maleriet sto ferdig. | ||
+ | == Referanser == | ||
+ | <references /> | ||
+ | |||
+ | == Litteratur == | ||
+ | Askeland, Jan. ''Norske Malerier: Fra Hellermaleriet til i dag.'' Bergen: John Grieg Forlag, 1992 | ||
+ | |||
+ | Danbolt, Gunnar. ''Norsk Kunsthistorie: Bilde og skulptur frå vikingtida til i dag.'' Oslo: Det norske samlaget, 2009. | ||
+ | |||
+ | Hofmann, Werner. Caspar David Friedrich. London: Thames & Hudson Ltd, 2000. | ||
− | + | Palmer, R.R, Colton, Joel, & Kramer, Lloyd. ''A History of Europe in the Modern World.'' New York: McGraw-Hill , 2014. | |
− | |||
− | + | ''Store norske leksikon på nett''. S.v. “nasjonalromantikk”. Besøkt 30.10.2018. https://snl.no/nasjonalromantikk | |
− | |||
− | + | ''Store norske leksikon på nett''. S.v. “Slindebjørka”. Besøkt 30.10.2018. https://snl.no/Slindebjørka | |
− | |||
− | + | Welhaven, Johan Sebastian. ''Samlede verker. 2: Dikt''. Oslo: Universitetsforlaget, 1990. | |
Østby, Leif. ''Den store tradisjon: essays om billedkunst.'' Oslo: Gyldendal, 1982. | Østby, Leif. ''Den store tradisjon: essays om billedkunst.'' Oslo: Gyldendal, 1982. |
Nåværende revisjon fra 2. nov. 2018 kl. 13:31
Slindebirken (1839) er et landskapsmaleri malt av den norske kunstneren Thomas Fearnley (1802-42). Maleriet er utført i olje på lerret, i størrelsen 54,5 x 66 cm. Bildet ble Fearnleys arbeid for opptak som medlem av ledelsen i Den Kongelige Tegne-og Kunstskole i Christiania, før det i 1890 endte opp i Nasjonalmuseets eie, hvor det har vært siden.[1]Innhold
Motivbeskrivelse
Maleriet Slindebirken viser et monumentalt bjørketre som står i et vakkert, typisk norsk landskap bestående av fjord og fjell.
Bildets forgrunn og mellomgrunn er lagt i skygge. Fremst i bildet ser vi en gressbakke med flere store steiner som er plassert sentralt i forgrunnen. Vegetasjonen er detaljert fremstilt. Bakken fører ned til bjørketreet som vokser på en stor haug nede ved fjorden. Bjørketreet og fjorden er plassert i bildets mellomgrunn. Treet er svært stort til bjørk å være. Ettersom treet ligger i skygge og sees i silhuett mot en lyssterk himmel, understrekes formen og størrelsen. Treet har delvis nakne grener, noe som tyder på at Fearnley har ment å male et høstlandskap. Kronen på bjørken er like bred som den er høy. Under treet står det to ørsmå, ryggvendte mennesker og skuer utover fjorden. Personen til venstre er kledt i lys jakke og kortbukse og ser ut til å peke ut noe til høyre for dem. Den andre personen er kledt i en sort, fotsid jakke og en sort, urban hatt. Fjorden som danner bakteppet for bjørka ligger nærmest stille, vi ser bare noen små krusninger i vannet.
Til venstre for haugen, nederst i venstre hjørne av bildet, ser vi en liten strand. På høyre side av haugen munner fjorden ut i en bukt. Her kan vi se tre båter som har blitt trukket opp på land. Bak bukten står det et hus på en odde. Det kommer røyk ut av pipen på huset. Nedenfor dette huset står det flere mindre hus. Bak odden ser vi at fjorden fortsetter mot høyre i bildet. Bak fjorden, i bildets bakgrunn, står det en fjellrekke som et lagt i skygge og er malt uten detaljer. Øverst i bildet, over fjellet, ser vi himmelen. På venstresiden i bildet er himmelen mørk. Den lysner mer og mer opp jo lenger mot solnedgangen vi beveger oss.
Formale virkemidler
Farge og lys
Fargene Fearnley har brukt er i stor grad mørke toner av grønn, brun, blå og fiolett, samt rød- og gultoner. Det er kun naturlig lys i bildet, og farger som finnes i naturen. Lyskilden er en del av bildet, i form av solen som er i ferd med å gå ned. Lyspunktene i bildet blir dermed himmelen, i kontrast med noen mørke skygger. Solens farger speiles i vannet, noe som skaper en balanse mellom det mørke og lyse i bildet. Fearnley skaper med det varme lyset og den mørklagte naturen en stemning som bare forekommer i en meget kort periode før solen går ned.
Skissen
Det finnes en skisse som Fearnley lagde av motivet, som detaljert viser bjørka og antyder elementene vi kjenner igjen fra det ferdige maleriet. Man ser det samme treet, fjellrekken, fjorden, bukten og odden med hus med omtrent samme plassering og størrelse. Kun den menneskelige figuren har byttet side, og på skissen ser vi kun én person, ikke to.
Motivbetydning
Slindebjørka
Slindebjørka sto ved gården Slinde på nordsiden av Sognefjorden og fikk etterhvert en kulturhistorisk betydning. Bjørka ble et populært motiv blant malere på begynnelsen av 1800-tallet, og dikteren Johan Sebastian Welhaven skrev også et dikt om treet;
Ved Sognefjorden paa gaarden Slinde,
der er den stolteste birk at finde.[2]
Det hevdes at bjørka vokste på en gammel gravhaug fra norrøn tid og det ble ansett som hellig.[3] I tillegg var beliggenheten attraktiv, med fjorden og de store fjellene i bakgrunnen. Fearnley besøkte gården for første gang i 1826.[4] Andre kunstnere som besøkte Slinde og tok i bruk det samme motivet inkluderte Johannes Flintoe (Slindebirken ca. 1820) J.C. Dahl (Slindebirken, Vinter 1838) og Franz Wilhelm Schiertz (Slindebirken 1852). Fearnleys versjon er det mest kjente i dag. Treet blåste ned i 1874. [5]
Kontekst
I første halvdel av 1800-tallets Europa var det spesielt to elementer som preget kunsten, det romantiske og det nasjonale. Romantikken var en reaksjon mot fokuset på fornuften og vitenskapen i samfunnet som ble nedstemt fra den industrielle revolusjonen. Denne reaksjonen ledet til kultur preget av et ønske om å vende tilbake til blant annet det folkelige, ved å legge vekt på følelser.[6] Nasjonalismen var en mostand mot stormaktene som regjerte over Europa, uten tilhørighet til befolkningene de styrte over, og befolkningen ønsket å samle seg under et eget styre som nasjoner.[7] Det var den intellektuelle eliten som satte i gang nasjonalistiske bølger gjennom kulturen, som utover århundret også ville påvirke det politiske klimaet på alle hjørner av kontinentet.[8] Norge hadde fått status som egen nasjon i 1814 og det ble viktig å utforske det unike ved den norske kulturen. Fram til 1814 fantes det en holdning blant både nordmenn og utlendinger om at norske landskap med sine nakne fjell og store fossefall var rå og ugjestmilde, og ikke verdt å portrettere.[9] I tiden som kom etter 1814 ble spesielt landskapsmalerier som skildret norsk natur viktige, da de skulle bidra til å vekke nasjonalfølelsen i befolkningen.[10]
Den norske kunstperioden tidlig på 1800-tallet var spesielt inspirert av den tyske, hvor man etterhvert slo sammen de romantiske og nasjonale elementene til nasjonalromantikken.[11] Kunstnerne Johan Christian Dahl og Johannes Flintoe ble sentrale i den tidlige perioden av nasjonalromantikken. Flintoe og Dahl betraktet den norske naturen som noe vakkert og verdifullt, og de foretok på begynnelsen av 1800-tallet flere reiser til Vestlandet hvor de skisset og malte norske landskap. De framhevet norske minnesmerker og natur med det ønsket om å vise det storslåtte ved den typisk norske naturen.[12] Som tidligere nevnt hadde både Dahl og Flintoe tidligere i sin karriere brukt slindebjørka som motiv. Dahl ble senere Fearnleys læremester og Fearnley lærte mye om maleteknikk og fargebruk av Dahl.[13] Både Dahl og Fearnley var sterkt inspirerte av tyske nasjonalromantikere og Slindebirken kan plasseres i den tidlige fasen av den norske nasjonalromantikken. Man kan se elementer av både det romantiske og nasjonale ved Slindebirken. Det romantiske kommer fram av den stemningsfulle fargebruken som bringer fram noe mer ved bildet enn et rent studie av naturen. Det nasjonale kommer fram ved valg av motiv, nettopp den hellige bjørka med den norske fjorden i bakgrunnen.
Fearnley bodde sjelden i Norge, og som resten av samtidens norske kunstelite jobbet han særlig i Tyskland, men også i Paris og København.[14] En av hans store forbilder i Tyskland var Caspar David Friedrich. Friedrich fremstilte i sine malerier intense naturopplevelser, hvor mennesker framstilles som små betraktere i møte med mektige naturkrefter. Hos Friedrich kanaliseries inntrykkene gjennom mennesker som betrakter landskapet og tar det innover seg. "Friedrich’s married couples and pairs of friends are not seeking adventures but are poised in contemplation of natural phenomena." [15] De små skikkelsene framstilt i Slindebirken, og det voldsomme treet, kan være inspirert av Friedrich. Det var etter en tur til Dresden i 1838, hvor Fearnley traff både Dahl og Friedrich, at han dro til Norge og skisserte Slindebirken. [16] Verket var et av Fearnleys senere malerier. Han døde i 1842, tre år etter at maleriet sto ferdig.
Referanser
- ↑ Østby, Leif. Den store tradisjon: essays om billedkunst. Oslo: Gyldendal, 1982, 62.
- ↑ Welhaven, Johan Sebastian. Samlede verker. 2: Dikt. Oslo: Universitetsforlaget, 1990. 151
- ↑ Østby, Den store tradisjon, 51.
- ↑ [1] Østby, Den store tradisjon, 60.
- ↑ [1] Store norske leksikon på nett. S.v. “Slindebjørka”.
- ↑ Store norske leksikon på nett. S.v. “Romantikken”.
- ↑ Palmer, R.R, Colton, Joel, & Kramer, Lloyd. A History of Europe in the Modern World. New York: McGraw-Hill , 2014, 536.
- ↑ Palmer, A History of Europe in the Modern World, 475.
- ↑ Danbolt, Gunnar. Norsk Kunsthistorie: Bilde og skulptur frå vikingtida til i dag. Oslo: Det norske samlaget, 2009. 165.
- ↑ Danbolt. Norsk Kunsthistorie. 154.
- ↑ Store norske leksikon på nett. S.v. “nasjonalromantikk”.
- ↑ Danbolt, Norsk Kunsthistorie, 160.
- ↑ Danbolt, Norsk kunsthistorie, 169.
- ↑ Danbolt, Norsk kunsthistorie, 183.
- ↑ Hofmann, Werner. Caspar David Friedrich. London: Thames & Hudson Ltd, 2000. 10.
- ↑ Østby, Den store tradisjon, 62.
Litteratur
Askeland, Jan. Norske Malerier: Fra Hellermaleriet til i dag. Bergen: John Grieg Forlag, 1992
Danbolt, Gunnar. Norsk Kunsthistorie: Bilde og skulptur frå vikingtida til i dag. Oslo: Det norske samlaget, 2009.
Hofmann, Werner. Caspar David Friedrich. London: Thames & Hudson Ltd, 2000.
Palmer, R.R, Colton, Joel, & Kramer, Lloyd. A History of Europe in the Modern World. New York: McGraw-Hill , 2014.
Store norske leksikon på nett. S.v. “nasjonalromantikk”. Besøkt 30.10.2018. https://snl.no/nasjonalromantikk
Store norske leksikon på nett. S.v. “Slindebjørka”. Besøkt 30.10.2018. https://snl.no/Slindebjørka
Welhaven, Johan Sebastian. Samlede verker. 2: Dikt. Oslo: Universitetsforlaget, 1990.
Østby, Leif. Den store tradisjon: essays om billedkunst. Oslo: Gyldendal, 1982.