Forskjell mellom versjoner av «Verk fra UiOs kunstsamling»
(→Triptyque Noir) |
(→Gud er kvinne) |
||
Linje 119: | Linje 119: | ||
Ole Lisleruds veggutsmykning ''Gud er kvinne'' befinner seg i Domus Theologica, Universitetet i Oslo, og er en del av Universitetets kunstsamling. Verket stod ferdig i 2000 og ble utført på oppdrag fra Det teologiske fakultet, som ønsket et kunstverk som tydelig skulle markere dette som et liberalt teologisk institutt. ''Gud er kvinne'' befinner seg i fakultetets vestibyle og består av 45 m2 porselensflis på vegg. Teknikken er silketrykk og airbrush som er brent inn i flisene. | Ole Lisleruds veggutsmykning ''Gud er kvinne'' befinner seg i Domus Theologica, Universitetet i Oslo, og er en del av Universitetets kunstsamling. Verket stod ferdig i 2000 og ble utført på oppdrag fra Det teologiske fakultet, som ønsket et kunstverk som tydelig skulle markere dette som et liberalt teologisk institutt. ''Gud er kvinne'' befinner seg i fakultetets vestibyle og består av 45 m2 porselensflis på vegg. Teknikken er silketrykk og airbrush som er brent inn i flisene. | ||
− | <br>Utsmykningen er en slags collage med forskjellige virkemidler. Blant disse er bilder av ikonene Jesus og Marilyn Monroe samt forskjellige typer tekst med religiøs tilknytning. Bruk av airbrush og de forskjellige teksttypene skapes et tilfeldig og kaotisk uttrykk som gir referanser til gata og viser et mangfold av stemmer og innfallsvinkler til temaet religion. På grunn av denne lag på lag effekten blir betrakteren invitert inn til å studere verket nærme og oppdage nye tekster og detaljer. <br>Kontraster er et viktig virkemiddel i verket. Dette vises blant annet i motsetningene tagging kontra ryddig akademisk skrift og en Niquab-kledd kvinne i kontrast til Marilyn Monroe. <br>Kunstneren selv ønsker med dette verket å skape debatt, og vil at det skal uttrykke en kontrast til det syvårige akademiske teologistudiet. | + | <br>Utsmykningen er en slags collage med forskjellige virkemidler. Blant disse er bilder av ikonene Jesus og Marilyn Monroe samt forskjellige typer tekst med religiøs tilknytning. Bruk av airbrush og de forskjellige teksttypene skapes et tilfeldig og kaotisk uttrykk som gir referanser til gata og viser et mangfold av stemmer og innfallsvinkler til temaet religion. På grunn av denne lag på lag effekten blir betrakteren invitert inn til å studere verket nærme og oppdage nye tekster og detaljer. <br>Kontraster er et viktig virkemiddel i verket. Dette vises blant annet i motsetningene tagging kontra ryddig akademisk skrift og en Niquab-kledd kvinne i kontrast til Marilyn Monroe. <br>Kunstneren selv ønsker med dette verket å skape debatt, og vil at det skal uttrykke en kontrast til det syvårige akademiske teologistudiet. |
− | + | <br>Bibliografi:<br>Lislerud, Ole. ''Art and Architecture: Research in Clay Ar''t, Published with support <br>from Oslo National College of Arts, Norway: Ole Lislerud, 2003 | |
− | |||
− | <br>Bibliografi: | ||
− | |||
− | <br>Lislerud, Ole. ''Art and Architecture: Research in Clay Ar''t, Published with support <br>from Oslo National College of Arts, Norway: Ole Lislerud, 2003 | ||
Uberg, Ulla. Universitetet i Oslo, Utsmykninger: Domus Theologica, <br>http://www.kunstsamlingen.uio.no/index.php?id=6&item=3 (29. oktober 2009) | Uberg, Ulla. Universitetet i Oslo, Utsmykninger: Domus Theologica, <br>http://www.kunstsamlingen.uio.no/index.php?id=6&item=3 (29. oktober 2009) | ||
Linje 133: | Linje 129: | ||
|} | |} | ||
− | <br> | + | <br> |
=== Frank Brunner''<br>'' === | === Frank Brunner''<br>'' === |
Revisjonen fra 30. okt. 2009 kl. 15:42
Innhold
Per Kleiva
Morgongry
Per Kleiva, Morgongry (1972) Verket til Per Kleiva(1933), Morgongry, henger i Eilert sunds hus, Universitetet i Oslo. Per Kleiva kaller også verket sitt Blå måne. Bildet henger på endeveggen i et kvadratisk rom, sentralt plassert på veggen, til venstre for inngangsdøren. Bildet ble kjøpt av Per Kleiva i 1978. Kleiva var kjent som en politisk kunstner innenfor det norske kunstmiljøer og han utnyttet uttrykksfriheten som kom med pop-kunsten og op-kunsten i Norge. På lerretet ser man en blå sirkel i midten, og flere større sirkler utenfor den. Den innerste sirkelen er den minste, mens sirklene utenfor blir større og større jo lenger vekk fra midtsirkelen de kommer. Midtsirkelen er dypt blå. De andre sirklene mister blåfargen mer og mer jo lenger vekk fra midten de kommer. Noen få centimeter fra kantene på verket går den ytterste lyseblå sirkelen over i hvitt og forsvinner ut av lerretet. Fra den midterste, blå sirkelen stråler det hvite linjer i alle retninger. Linjene er rette, og skrår ut fra midten. De bryter med sirklenes blåfarge, og skaper kontraster. Det er ingen figurer i bildet, kun sirkler utenfor sirkler, og rette linjer. Kleiva har valgt fargebruken bevisst. Bildet skal fremstå som lett og svevende, derfor har han brukt blå nyanser i bildet. Det assosierer man med noe luftig, lett og svevende. Bildet skal også fremtre som pulserende, dette får han til ved hjelp av en mørk fargenyanse i sentrum av bildet og ha sirkler i lysere toner jo lengre de brer seg utover. Videre har han lysstråler som brer seg fra forskjellige punkter i sirklene. I tillegg til å gi bildet en pulserende effekt, gir disse lysstrålene også en tredimensjonal virkning i bildet. Bildet skal også virke sugende på betrakteren. Lysstålene blir smalere og smalere desto mer de beveger seg mot bildets sentrum. Her har han også brukt formatet. Den er i en tilnærmet menneskelig størrelse, slik at betrakteren skal ha plass til seg selv innenfor billedflaten. De fleste vil kanskje, i sammenheng med verkets tittel, tenke på en blå sol. Per Kleiva kaller verket av og til for Blå måne. Blå måne er et sjeldent fenomen, en fullmåne utenfor månesyklusen. Om det ligger noe fargesymbolikk bak fargevalget, vet vi ikke, men det vi vet om Per Kleiva er at han ofte blir inspirert av musikk, og fargen blå forbinder han med musikksjangeren jazz. I følge kunstneren selv, er han "litt naiv, men 'naiv' er ikke et skjellsord for meg. Jeg er verken særlig beregnende, eller mystisk når jeg jobber. Legger ikke så mye inn i arbeidene mine som noen syntes å tro, i hvert fall ikke bevisst." Så man skal være forsiktig med å overtolke bildet. Kilde: Renberg, Ulf, Harald Flor og Jan Erik Vold. Per Kleiva. Oslo: Labyrinth Press, 1986. |
Inger Sitter
Hud
Inger Sitter (1929-) vert rekna som ein av Noregs fremste biletkunstnarar i etterkrigstida. Ho debuterte som kunstnar på Haustutstillingen i 1948, og går inn i ein tradisjon av norsk modernisme. Som kunstnar bevega ho seg i eit internasjonalt miljø og vart på denne måten påverka av moderniseringen og eksperimenteringa som prega den europeiske målarkunsten på denne tida. Verka hennar beveger seg i grenselandet mellom non-figurativitet og det abstraksjon. Gjenkjennelege motiv så og seie har måtta vika heilt for formale verkemiddel i verka hennar, samstundes som titlane framleis ofte spelar på ytre motiv. Verket Hud, som vart måla i 1967 og i dag er del av Universitetet i Oslo si kunstsamling, stammar frå ein periode i Sitter si karriere kor bruken av lyse fargar sto sentralt. Ei fleirfarga hovudform strekkjer seg diagonalt over lerretet, utover biletet sine rammer. Solide, einsfarga felt i gult og kvitt omkransar denne hovudforma, som er bygd opp av nyansar av raudt, lilla, kvitt og blått. Overlappande og til dels gjennomsiktige fargar skapar her ei kjensle av rom, og dannar ein kontrast til dei solide felta. Klare linjer og skarpe kantar går i samspel med mjuke, flytande konturar. Nokre felt er måla med tydelege penselstrok, medan andre mest liknar ein akvarell. Denne variasjonen av fokuserte og diffuse felt skapar rørsle i biletet; det ser nesten ut til å endra seg medan me ser på, ein dynamikk som vert understreka av den opne komposisjonen. Spelet med kontrastar ser me òg att i fargebruken: Kalde nyansar, som det kvite og det blå, er satt saman med varme raud- og gultonar. Paletten er heilt fri for mørke fargar; raudt, kvitt og gult er hovudklangane. Nokon fargar er matte, som til dømes nyansane av lilla, men hovudinntrykket er sterkt og klårt. Innslaget av oransje i øvre bildehalvdel skil seg spesielt ut, med sin neonaktige intensitet. Interessant er høvet mellom tittel og motiv. Tittelen Hud leiar tilskodaren inn på eit tolkingsspor, eit spor han ikkje nødvendigvis ville ha kome inn på sjølv. Ordet ”hud” kan assosierast med fleire ting: Sårbart men samstundes sterkt, mjukleik, smidigheit, nærleik og intimitet - lista kan bli lang. Noko som i alle fall kan seiast er at hud er noko organisk. Ser ein på teknikken til Sitter, der skarpe konturar blandar seg med flytande, slik at heile biletet vert satt i rørsle, og fargebruken hennar, der eit heilt spekter av fargar er satt opp mot, glir inn i og overlappar kvarandre, kan ein sanneleg også kalla måleriet Hud organisk. Hud er eit spel med fargar, kontrastar og dynamikk. Sitter sin abstrakte målarstil opnar for assosiasjonar, samstundes som verkets tittel peikar tilskodaren i ein viss tolkingsretning. Den indre rørsla i biletet formidlar noko levande, medan dei klåre fargane utstrålar positivitet. Verket er ein god representant for modernismen i Noreg, og forsvarar såleis sin plass i kunstsamlinga til Universitetet i Oslo. Litteratur: Dæhlin, Erik. Samtaler med Inger Sitter. Gjøvik: Gjøvik Trykkeri AS, 1999 Katalog: Christianssands kunstforening, Inger Sitter malerier, 1994 Katalog: Uio Inst. for kunsthistorie og klassisk arkeologi, Inger Sitter, Stockholm, 1974 |
Magdalena Abakanowicz
Triptyque Noir
Triptyque Noir (Svart triptyk) 1967 Magdalena Abaknowicz er en polsk kunstner født i 1930. Hun fikk sitt store gjennombrudd i 1960- årene etter at hun hadde studert på akademiet i Warszawa. Abakanowicz blir sett på som en ledende kunstner innenfor tekstilkunsten, og har inspirert mange kunstnere både i USA og Europa. Materialene i Triptyque Noir er organiske og består av ull, sisal, som er fiber fra en tropisk argaveplante, kokosfibre, skinn, hestehår, jute som man får fra juteplantens stilker og strie. Fargene i vevnaden er hovedsakelig svart og mørkebrunt. Det er en stor rift i teppet i en mørkerød farge og som står litt ut av teppet, dette er med på å gi det et tredimensjonalt preg. Dette kan være en referanse til seksualitet eller det kan symbolisere et åpent sår. Navnet Triptyque kommer fra det greske ordet ”triptychos” som betyr ”trefold”. Dette uttrykket har blitt brukt om tredelte altertavler. Noir betyr svart, og tittelen blir da svart altertavle. Teppet har et ganske mørkt og dystert preg. En generell tolkning er at det viser sterke referanser til andre verdenskrig, og nazismens inntog i Polen i 1939, noe som Abakanowicz selv fikk oppleve. Triptyque Noir er ikke laget spesielt for Universitetet i Oslo. Verket ble kjøpt inn av Blindern-akitekt Leif Olav Moen. Dette er et verk som trenger mye plass rundt seg, og passer derfor i en stor trappeoppgang. Kilde: Universitetet i Oslo. Kunstsamlingen. www.kunstsamlingen.uio.no (Oppsøkt 16.09.2009) |
Ole Lislerud
Gud er kvinne
Ole Lisleruds veggutsmykning Gud er kvinne befinner seg i Domus Theologica, Universitetet i Oslo, og er en del av Universitetets kunstsamling. Verket stod ferdig i 2000 og ble utført på oppdrag fra Det teologiske fakultet, som ønsket et kunstverk som tydelig skulle markere dette som et liberalt teologisk institutt. Gud er kvinne befinner seg i fakultetets vestibyle og består av 45 m2 porselensflis på vegg. Teknikken er silketrykk og airbrush som er brent inn i flisene.
Uberg, Ulla. Universitetet i Oslo, Utsmykninger: Domus Theologica,
|
Frank Brunner
Montre med 68 fugler
Montre med 68 fugler måler 170x233 cm, og er malt med olje på lerret. Maleriet er laget av den norske kunstneren Frank Brunner. Brunner er utdannet ved Statens kunstakademi i Oslo, Ilja Repin-akademiet i St. Petersburg, og Yale University. Kunstneren jobber og bor for tiden både i Oslo og New York. Montre med 68 fugler er hentet fra utstillingen Display i Galleri Haaken i 2001, men befinner seg nå i Niels Treschows hus ved Universitetet i Oslo. Verket er ikke et bestillingsverk, men en del av en større bildeserie med relaterte motiver av ulike fugler i montre, planter og busker,- motiver som Brunner har hentet fra samlinger ved Naturhistorisk museum i New Haven og Botanisk planetarium i New York. Motivet viser 68 fugler plassert over 36 jevnt fordelte ovaler. Fuglene er malt i profil, alle med en blikkretning mot venstre. Den strenge komposisjonen gir et intrykk av system og orden. I forhold til temaet om å utforske og kategorisere naturen, kan det sies at bildet passer godt i en universitetskontekst der mye av målet er å forske på ulike fenomener knyttet til natur og kultur. Orden og kategorisering kan i universitetskontekst også skape assosiasjoner til sammenhengen og skillene mellom vitenskapene, på samme måte som fuglene er adskilte i klare grupper, men samtidig forbundet av deres likheter. Dette kan sammenlignes med mangfoldet på et universitet. På kunstsamlingens hjemmesider står det om Frank Brunner: "Med sin undersøkende tilnærming til eget medium passer han godt inn i en universitetssammenheng". Dette kan man se, både i utstillingen Display og i maleriet Montere med 68 fugler dermed forstå hvorfor universitetet har ønsket maleriet til sin samling.
Bibliografi
|
Candida Höfer
Universitätsbibliothek Oslo I
Her kommer det tekst Her kommer det tekst Her kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekst Her kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekst Her kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekst Her kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekst Her kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekst Her kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekst Her kommer det tekst Her kommer det tekstHer kommer det tekst Her kommer det tekst Her kommer det tekst Her kommer det tekst |