Forskjell mellom versjoner av «Døden i sykeværelse»
Linje 8: | Linje 8: | ||
== Ikonografi == | == Ikonografi == | ||
− | Det åpenbare temaet til værket er sorgsituasjon knyttet til døden. Det brukes kollektive tegn for sorg, eksempelvis ansiktet vendt ned, og mørke klær som i en begravelse. Av maleriet Sommernatt. Inger på stranden (1889), og Inger i svart og fiolett (1892) kan en se visse likheter mellom kvinnen som er avbildet, og kvinnen som har hele sitt ansikt avslørt i værket Døden i sykeværelset. Mannen som står vendt fra beskueren har likhetstrekk med Munch fra hans tidligere selvportretter slik som Selvportrett med sigar fra 1895 | + | Det åpenbare temaet til værket er sorgsituasjon knyttet til døden. Det brukes kollektive tegn for sorg, eksempelvis ansiktet vendt ned, og mørke klær som i en begravelse. Av maleriet ''Sommernatt. Inger på stranden'' (1889), og ''Inger i svart og fiolett'' (1892) kan en se visse likheter mellom kvinnen som er avbildet, og kvinnen som har hele sitt ansikt avslørt i værket ''Døden i sykeværelset''. Mannen som står vendt fra beskueren har likhetstrekk med Munch fra hans tidligere selvportretter slik som ''Selvportrett med sigar'' fra 1895. Hvis man ser på Munchs tidligere verk ''Det syke barn'', kan man se den samme kvinnen som står og holder på stolen. Flere har tolket motivet som en biografisk hendelse i Munchs liv, at han maler det han hadde sett, da hans søster Johanne Sophie Munch døde av tuberkulose i 1877. Skikkelsene på bildet er av Munch og hans egen familie, Munchs eldre bror helt til venstre hjørne, hans to søstre i forgrunnen, han selv med ryggen til og hans far og tante bak i høyre hjørne. Værket er et utrykk for sorgsituasjonen i forbindelse med dødssyke søsteren til Munch. Hans søster døde i ung alder og denne hendelsen var en dyp personlig opplevelse for Munch. Hun har vært malt av Munch noen år tidligere under tittelen ''Det syke barn'' (1886). Uttrykksformen som Munch har i disse maleriene ser ut til å formidle en vanskelig opplevelse og stemning, muligens for å gi et utrykk for det han hadde inne i seg når denne situasjonen utspilte seg i hans barndom. |
== Kontekst og inspirasjonskilder == | == Kontekst og inspirasjonskilder == |
Revisjonen fra 24. okt. 2016 kl. 23:51
Døden i sykeværelse er et maleri av den norske kunstneren Edvard Munch (1863-1944).
Bildet er malt i kaseintempera med fettstifter som pigment. Verket måler 152,5 x 169,5 cm. Munch malte bildet i 1893 i Berlin, og utstilte det der for første gang 3. desember samme år.[1] Maleriet ble gitt til Nasjonalmuseet i 1910 av Olaf Schou fra hans private samling. Munch malte også en versjon av motivet i oljemaling som nå tilhører Oslo kommunes kunstsamlinger. I 1896 ble motivet også tatt opp igjen og laget som et liografisk trykk.
Verkets tittel peker til motivet, som viser en gruppe mennesker på et sparsomt innredet soveværelse, eller sykeværelse. Man har antatt at Munch her viser oss familien Munch ved dødsleiet til hans søster Johanne Sophie som døde i 1877 av tuberkulose. Fra venstre til høyre ser man altså; Munchs bror Andreas, hans søstre Inger og Laura i forgrunnen, så Munch selv med ryggen til og i bakgrunnen Munchs far Christian Munch, hans tante Karen Bjølstad og den syke Sophie i stolen.Innhold
Formalanalyse
Ikonografi
Det åpenbare temaet til værket er sorgsituasjon knyttet til døden. Det brukes kollektive tegn for sorg, eksempelvis ansiktet vendt ned, og mørke klær som i en begravelse. Av maleriet Sommernatt. Inger på stranden (1889), og Inger i svart og fiolett (1892) kan en se visse likheter mellom kvinnen som er avbildet, og kvinnen som har hele sitt ansikt avslørt i værket Døden i sykeværelset. Mannen som står vendt fra beskueren har likhetstrekk med Munch fra hans tidligere selvportretter slik som Selvportrett med sigar fra 1895. Hvis man ser på Munchs tidligere verk Det syke barn, kan man se den samme kvinnen som står og holder på stolen. Flere har tolket motivet som en biografisk hendelse i Munchs liv, at han maler det han hadde sett, da hans søster Johanne Sophie Munch døde av tuberkulose i 1877. Skikkelsene på bildet er av Munch og hans egen familie, Munchs eldre bror helt til venstre hjørne, hans to søstre i forgrunnen, han selv med ryggen til og hans far og tante bak i høyre hjørne. Værket er et utrykk for sorgsituasjonen i forbindelse med dødssyke søsteren til Munch. Hans søster døde i ung alder og denne hendelsen var en dyp personlig opplevelse for Munch. Hun har vært malt av Munch noen år tidligere under tittelen Det syke barn (1886). Uttrykksformen som Munch har i disse maleriene ser ut til å formidle en vanskelig opplevelse og stemning, muligens for å gi et utrykk for det han hadde inne i seg når denne situasjonen utspilte seg i hans barndom.
Kontekst og inspirasjonskilder
Ekspresjonistiske og impresjonistiske kunstretninger utviklet seg parallelt i tiden i Europa. Blant kunstnerne som ble kjent innen modernismen, er blant andre syntetiske malere som Vincent Van Gogh og Paul Gauguin. Begge ble inspirasjonskilder for Munch. Gauguins syntetisme, med elementer av symbolisme, fikk Munch oppleve på nært hold i sin tid i Paris kunstnermiljø i 1890-årene. I kretsene rundt Gauguin ble det sentrale i maleriet ikke det realistiske, men syntesen av inntrykkene virkeligheten gjorde på kunstneren, og minnet som dermed ble skapt.[2] Maleriet som uttrykk skulle ikke lenger bare være en gjengivelse av ytre forhold, men av en indre poesi i møte med ytterverden. Døden i sykeværelset minner om den syntetiske stilen skapt i Frankrike. [3] Maleriet er malt 13 år etter søsteren på bildet døde, og viser erindringen om det følelsesmessige inntrykket opplevelsen gjorde på en yngre Munch. Det er dette konsentrerte minnet som betrakteren kjenner på i møte med Munchs fargebruk og komposisjon.
I Norge ble Edvard Munch den fremste representanten for ekspresjonismen. Døden i sykeværelset ble del av hans sentrale livsprosjekt; Livsfrisen. Tematikken i verkene innen prosjektet, som Livets dans og Skrik, uttrykker livets, dødens, kjærlighetens og melankoliens ulike aspekter. Døden i sykeværelset sikter mot flere av disse, men har nær kontakt med nettopp døden, også gjennom sykdomsmotivet. [4]
Mot slutten av 1800-tallet var både døds- og sykescener vant kunst i Norden. Christian Krohg var ledende innen naturalistisk kunst i Norge, og ble en tidlig påvirkning på Munch som hans læremester i Christiania i begynnelsen 1880-årene. Imidlertid bevegde Munch seg videre fra det naturalistiske maleriet, og utviklet en egen stil. Det bohemske miljøet i Christiania var del av inspirasjonskilden. Christiania-bohemens livsholdning innebar blant annet at man skulle skrive og male sitt eget individuelle liv og sine følelser, og gjøre det sannferdig. Følelsen og opplevelsen skulle altså være selvopplevet, og formidles videre gjennom maleriet. Disse ideene tok Munch til seg. Ytterligere bekreftelse på verdien av stilen fikk han i Frankrike. Døden i sykeværelset kan sees som et konkretisert og tydelig bilde av en hendelse i Munchs liv gjennom følelsene han har knyttet til denne. Blant disse er sorg og avmakt fremtredende.[5]