Forskjell mellom versjoner av «Rivière, G. "The Exhibition of the Impressionists"»
(20 mellomliggende revisjoner av samme bruker vises ikke) | |||
Linje 2: | Linje 2: | ||
'''Bakgrunn:''' | '''Bakgrunn:''' | ||
− | Dette er den tredje impresjonistutstillingen i Paris, april 1877 (den første var i 1874). [https://no.wikipedia.org/wiki/Parissalongen Salongen] (fransk: Salon de Paris) arrangerte hvert - eller annenhvert år utstilling som viste hva som var det nyeste innen samtidskunsten, viktigste kunstbegivenhet i verden fra 1699 til 1848. Impresjonistene, som stort sett var født fra 1860, brøt med denne stilen. | + | Dette er den tredje impresjonistutstillingen i Paris, april 1877 (den første var i 1874). [https://no.wikipedia.org/wiki/Parissalongen Salongen] (fransk: Salon de Paris) arrangerte hvert - eller annenhvert år utstilling som viste hva som var det nyeste innen samtidskunsten, og var den viktigste kunstbegivenhet i verden fra 1699 til 1848. Impresjonistene, som stort sett var født fra 1860, brøt med denne stilen. Impresjonismen handler om hvilket inntrykk (engelsk: impression) kunstneren har av situasjonen i det øyeblikket - der og da : det skiftende dagslyset, stemning, indre følelser (van Gogh, Munchs SKRIK, roen i Monets naturbilder -). Mange av impresjonistene uttrykte strømningene i samfunnet, pessimismen på grunn av industriens negative virkninger på naturen (damplokomotiver drevet av kull og dermed dårlig luft), stress, fremmedgjorthet (se Seurats bilder),[https://en.wikipedia.org/wiki/Georges_Seurat#/media/File:Baigneurs_a_Asnieres.jpg] [[Fin de Siecle]] (slutten på århundret: hva vil skje i neste?). Noen av impresjonistene malte bilder som førte til opprør og forbedringer i samfunnet, for eksempel Christian Kroghs "Albertine i politilegens venteværelse"[https://www.nasjonalmuseet.no/samlingen/objekt/NG.M.00776] som satte søkelys på de prostituertes hverdag - og "Kampen for tilværelsen"[https://www.nasjonalmuseet.no/samlingen/objekt/NG.M.00348] som satte fokus på fattigdom og sult. |
'''Omtalen av utstillingen:''' | '''Omtalen av utstillingen:''' | ||
− | Georges Rivière [https://www.nga.gov/collection/art-object-page.52208.html] var venn av Pierre-Auguste Renoir [https://snl.no/Auguste_Renoir] og utga en ukejournal "L' Impressioniste. Journal d'art" [https://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k9614701m.texteImage] sammen med Renoirs bror, Edmond. [https://fr.wikipedia.org/wiki/Edmond_Renoir] Fire utgaver utkom mellom 6. og 28.april 1877. Omtalen av utstillingen er svært entusiastisk (og neppe objektiv ut fra relasjonene), noe som kommer frem i hvordan kunstnernes verk presenteres. Der det er mulighet for det, beskrives P.-A. Renoirs malerier først - og mer utførlig enn de andres, som var: Claude Monet [https://snl.no/Claude_Monet], Gustave Caillebotte [https://snl.no/Gustave_Caillebotte], Camille Pissaro [https://snl.no/Camille_Pissarro], Sysley, Armand Guillaumin [https://no.wikipedia.org/wiki/Armand_Guillaumin], Cordey, Lamy, | + | Georges Rivière [https://www.nga.gov/collection/art-object-page.52208.html] var venn av Pierre-Auguste Renoir [https://snl.no/Auguste_Renoir] og utga en ukejournal "L' Impressioniste. Journal d'art" [https://gallica.bnf.fr/ark:/12148/bpt6k9614701m.texteImage] sammen med Renoirs bror, Edmond. [https://fr.wikipedia.org/wiki/Edmond_Renoir] Fire utgaver utkom mellom 6. og 28.april 1877. Omtalen av utstillingen er svært entusiastisk (og neppe objektiv ut fra relasjonene), noe som kommer frem i hvordan kunstnernes verk presenteres. Der det er mulighet for det, beskrives P.-A. Renoirs malerier først - og mer utførlig enn de andres, som var: Claude Monet [https://snl.no/Claude_Monet], Gustave Caillebotte [https://snl.no/Gustave_Caillebotte], Camille Pissaro [https://snl.no/Camille_Pissarro], Sysley, Armand Guillaumin [https://no.wikipedia.org/wiki/Armand_Guillaumin], Cordey, Lamy, Paul Cézanne [https://snl.no/Paul_Cézanne] , Berthe Morisot [https://snl.no/Berthe_Morisot] og Edgar Degas [https://snl.no/Edgar_Degas] . |
− | + | Rivière beskriver først Renoirs ''Ball at the Moulin de la Gallette'' (også kalt ''Le Bal'' eller ''<nowiki/>'bal''' ) [https://www.impressionists.org/dance-at-the-moulin-renoir.jsp] med sjarmerende 15 års jenter og glade unge menn. Man kan nesten høre latteren og orkesteret som spiller en polka for danserne. Rivière betegner bildet som et historisk dokument, et brudd med tidligere malerier av "St Louis" (solkongen). Slike bilder vil ikke bli "udødelige". Derimot: impresjonistene behandler temaet utfra fargetonene, ikke utfra gjenstanden i seg selv. | |
+ | |||
+ | Deretter omtales Claude Monet og hvordan han - i motsetning til Renoir som har fokus på mennesker - er opptatt av ting og lar dem få sjel. Rennende vann, tog som beveger seg, seil som fylles av vinden. Monet vil ikke bare avbilde naturensmektige, majestetiske side, men også den sjarmerende. Monets ''Gare St.Lazare'' [https://www.impressionists.org/the-gare-saint-lazare.jsp] viser lokomotiver i jernbanehallen, klare til avgang. Omgitt av illeluktende røyk fra brent kull, plattformer som er klissete av sot, folk som roper-. | ||
+ | |||
+ | Rivière fortsetter med Degas' ''les dames du ballet'' [https://www.google.com/search?rlz=1C1AWUA_enNO763NO763&sxsrf=ALeKk03MicTCI3iDtNcMHuIQI7nMoZ8gEA:1585752046876&q=degas+le+dames+du+ballet&tbm=isch&source=univ&sa=X&ved=2ahUKEwjfp9LbusfoAhXkw8QBHcU9AzQQsAR6BAgFEAE&biw=2133&bih=1076] der kommunikasjonen mellom mennesker er i fokus (slik som Renoirs ''<nowiki/>'bal''' ). | ||
+ | |||
+ | Deretter Cézannes ''les Baigneurs'' [https://collection.barnesfoundation.org/objects/5003/Bathers-at-Rest-(Baigneurs-au-repos)/] som hadde blitt hånet av kritikerne, men Rivière betrakter Cézanne på linje med de klassiske Titanene fra antikkens mytologi. | ||
+ | |||
+ | Til slutt nevnes Pissarro, [https://snl.no/Camille_Pissarro] som var blant de første til å ta opp kampen mot kulturen i Salongen - og Berthe Morisots akvareller, pasteller og oljemalerier, [https://www.wikiart.org/en/berthe-morisot] hennes lette og sensitive stil. Fra sjømotiv med en stor båt der den tunge kjølen kommer opp av vannet - til en kvinne som vasker seg, en annen ved speilet. Hennes flyktige stil med intelligens og dyktighet berettiger henne til å bli representert likt med de andre impresjonistene. | ||
+ | |||
+ | '''Litteratur:''' | ||
+ | |||
+ | Harrison, Charles,Wood, Paul, Gaiger, Jason, ''Art in theory 1815-1900'', Blackwell Publishing, Oxford 2019 (s 593 - 598) | ||
+ | [[Kategori:1870-1900]] | ||
[[Kategori:Vår 2020 kun2061 4061]] | [[Kategori:Vår 2020 kun2061 4061]] |
Nåværende revisjon fra 1. apr. 2020 kl. 17:24
Bakgrunn:
Dette er den tredje impresjonistutstillingen i Paris, april 1877 (den første var i 1874). Salongen (fransk: Salon de Paris) arrangerte hvert - eller annenhvert år utstilling som viste hva som var det nyeste innen samtidskunsten, og var den viktigste kunstbegivenhet i verden fra 1699 til 1848. Impresjonistene, som stort sett var født fra 1860, brøt med denne stilen. Impresjonismen handler om hvilket inntrykk (engelsk: impression) kunstneren har av situasjonen i det øyeblikket - der og da : det skiftende dagslyset, stemning, indre følelser (van Gogh, Munchs SKRIK, roen i Monets naturbilder -). Mange av impresjonistene uttrykte strømningene i samfunnet, pessimismen på grunn av industriens negative virkninger på naturen (damplokomotiver drevet av kull og dermed dårlig luft), stress, fremmedgjorthet (se Seurats bilder),[1] Fin de Siecle (slutten på århundret: hva vil skje i neste?). Noen av impresjonistene malte bilder som førte til opprør og forbedringer i samfunnet, for eksempel Christian Kroghs "Albertine i politilegens venteværelse"[2] som satte søkelys på de prostituertes hverdag - og "Kampen for tilværelsen"[3] som satte fokus på fattigdom og sult.
Omtalen av utstillingen:
Georges Rivière [4] var venn av Pierre-Auguste Renoir [5] og utga en ukejournal "L' Impressioniste. Journal d'art" [6] sammen med Renoirs bror, Edmond. [7] Fire utgaver utkom mellom 6. og 28.april 1877. Omtalen av utstillingen er svært entusiastisk (og neppe objektiv ut fra relasjonene), noe som kommer frem i hvordan kunstnernes verk presenteres. Der det er mulighet for det, beskrives P.-A. Renoirs malerier først - og mer utførlig enn de andres, som var: Claude Monet [8], Gustave Caillebotte [9], Camille Pissaro [10], Sysley, Armand Guillaumin [11], Cordey, Lamy, Paul Cézanne [12] , Berthe Morisot [13] og Edgar Degas [14] .
Rivière beskriver først Renoirs Ball at the Moulin de la Gallette (også kalt Le Bal eller 'bal' ) [15] med sjarmerende 15 års jenter og glade unge menn. Man kan nesten høre latteren og orkesteret som spiller en polka for danserne. Rivière betegner bildet som et historisk dokument, et brudd med tidligere malerier av "St Louis" (solkongen). Slike bilder vil ikke bli "udødelige". Derimot: impresjonistene behandler temaet utfra fargetonene, ikke utfra gjenstanden i seg selv.
Deretter omtales Claude Monet og hvordan han - i motsetning til Renoir som har fokus på mennesker - er opptatt av ting og lar dem få sjel. Rennende vann, tog som beveger seg, seil som fylles av vinden. Monet vil ikke bare avbilde naturensmektige, majestetiske side, men også den sjarmerende. Monets Gare St.Lazare [16] viser lokomotiver i jernbanehallen, klare til avgang. Omgitt av illeluktende røyk fra brent kull, plattformer som er klissete av sot, folk som roper-.
Rivière fortsetter med Degas' les dames du ballet [17] der kommunikasjonen mellom mennesker er i fokus (slik som Renoirs 'bal' ).
Deretter Cézannes les Baigneurs [18] som hadde blitt hånet av kritikerne, men Rivière betrakter Cézanne på linje med de klassiske Titanene fra antikkens mytologi.
Til slutt nevnes Pissarro, [19] som var blant de første til å ta opp kampen mot kulturen i Salongen - og Berthe Morisots akvareller, pasteller og oljemalerier, [20] hennes lette og sensitive stil. Fra sjømotiv med en stor båt der den tunge kjølen kommer opp av vannet - til en kvinne som vasker seg, en annen ved speilet. Hennes flyktige stil med intelligens og dyktighet berettiger henne til å bli representert likt med de andre impresjonistene.
Litteratur:
Harrison, Charles,Wood, Paul, Gaiger, Jason, Art in theory 1815-1900, Blackwell Publishing, Oxford 2019 (s 593 - 598)